Bevezetés a nőnevelés történetébe

- Bevezetés a nőnevelés történetébe
- ELŐSZÓ
- BEVEZETÉS
- 1. LEÁNYOK NEVELÉSE AZ ÓKORBAN
  - Kérdések és feladatok
- 2. KORAI KERESZTÉNYSÉG ÉS A NŐNEVELÉS
  - Kérdések és feladatok
- 3. A KÖZÉPKORI NŐK NEVELÉSE
  - 3.1. Nézetek a nőnevelésről
  - 3.2. Nőnevelés a kolostorokban
  - 3.3. A nemesi származású lányok nevelése
  - 3.4. Leánynevelés a városokban
  - Kérdések, feladatok
- 4. HUMANISTA NŐNEVELÉSI PROGRAMOK
  - 4.1. Vittorino da Feltre és Leonardo Bruni
  - 4.2. Rotterdami Erasmus
  - 4.3. Juan Luis Vives
  - Kérdések és feladatok
- 5. REFORMÁCIÓ ÉS NŐNEVELÉS
  - 5.1. Luther nézetei a nőnevelésről
  - 5.2. A pietizmus a nőnevelésről
  - Kérdések és feladatok
- 6. KATOLIKUS NŐI TANÍTÓRENDEK
  - 6.1. Orsolyiták
  - 6.2. Angolkisasszonyok
  - Kérdések és feladatok
- 7. NŐKRŐL ALKOTOTT KÉP ÉS NŐNEVELÉS A KORAI ÚJKORBAN
  - 7.1. Fénelon a nők nevelhetőségének korlátairól
  - 7.2. Egy tudós nő a 17. században: Anna Maria van Schurmann
  - 7.3. Poullain de la Barre radikális nőnevelési programja
  - Kérdések és feladatok
- 8. NŐNEVELÉS A 18. SZÁZADI EURÓPÁBAN
  - 8.1. Német nyelvterületek
    - 8.1.1. Falusi lányok nevelése: Eberhard Rochow
    - 8.1.2 A nők művelődése
    - 8.1.3. Theodor Gottlieb von Hippel
    - 8.1.4. Az édesanya apoteózisa Pestalozzi pedagógiájában
  - 8.2. Franciaország
    - 8.2.1. A nők helyzete
    - 8.2.2. Zsófia, az ideális feleség
    - 8.2.3. Lányiskoláztatás és reformporogramok
  - 8.3. Anglia
    - 8.3.1. Az iskolaügy helyzete és a nőnevelés képviselői
    - 8.3.2. A korabeli nőnevelés két kritikusa: Catharine Macaulay és Mary Wollstonecraft
  - 8.4. Magyarország
    - 8.4.1. A nőkről alkotott kép változása 18. században
    - 8.4.2. A nők művelődése és irodalmi tevékenysége
  - Kérdések, feladatok
- 9. A „HOSSZÚ” TIZENKILENCEDIK SZÁZAD
  - 9.1. Reformirányzatok a századfordulón: filantropizmus és neohumanizmus
    - 9.1.1. A filantropisták: Basedow, Campe, Rudolphi
    - 9.1.2. A neohumanisták: Amalia Holst és Betty Gleim
  - 9.2. Schleiermacher a nők társadalmi szerepének lehetséges változásairól
  - 9.3. Nőnevelés Magyarországon, a „hosszú” 19. században
    - 9.3.1. Erkölcsnemesítő kézikönyvek és folyóiratcikkek nőképe (1789-1827)
    - 9.3.2. Fáy András nőnevelési reformelképzelései
    - 9.3.3. Brunszvik Teréz a nőnevelésről
    - 9.3.4. Hazai nőnevelő intézetek
    - 9.3.5. Az iskolarendszerű leányoktatás fejlődése
    - 9.3.6. Viták a nők neveléséről, iskoláztatásáról
  - Kérdések és feladatok
- 10. A NŐKÉP ÉS A NŐNEVELÉS ALAKULÁSÁNAK FŐBB CSOMÓPONTJAI A 20. SZÁZADBAN
  - 10.1. Reformmozgalmak és női életmód a századfordulón
  - 10.2. Női szerepek az első világháborúban
  - 10.3. A nőkép és az életmód változása a két világháború között
  - 10.4. Nőképek és női szerepek Magyarországon a két világháború között
  - 10.5. A nők iskoláztatása és társadalmi karrierlehetőségei Magyarországon a század első felében
  - 10.6. A nők helyzete és iskoláztatása Európában a második világháború után
  - 10.7. A nők helyzete, társadalmi szerepei és iskoláztatása Magyarországon a második világháború után
    - 10.7.1. A jogi keretek átalakulása
    - 10.7.2. Oktatás-nevelés, felkészítés a társadalmi szerepekre
  - Kérdések és feladatok
- IRODALOM

« Előző | Következő »

# 9.2. Schleiermacher a nők társadalmi szerepének lehetséges változásairól

A 19. század több mozaikdarabból összetevődő nőképének, nőeszményének továbbra is egyik meghatározó eleme maradt Pestalozzi felfogása. A svájci nevelő – mint láttuk – a legfontosabb, legmagasztosabb női élethivatásként mutatta be az édesanya szerepét. Azét az édesanyáét, aki a család körében tevékenykedve, gyermekeit racionális elvek szerint nevelve a társadalom tágabb köreinek berendezkedésére is pozitív hatást tud gyakorolni. E felfogásához több ponton hasonló nézeteket fejtett ki a 19. század egyik legjelentősebb német teológus-pedagógusa, Friedrich Daniel Ernst Schleiermacher (1768–1834) is, akit a pedagógiatörténet Herbart mellett a modern neveléstudomány megteremtőjeként tart számon. Az 1800-as évek elején több ízben tartott pedagógiai tárgyú előadásokat a berlini egyetemen, amelyeket tanítványai lejegyeztek. Az összegyűlt anyag szerkesztett változatát azonban csak a mester halála után jelentették meg egy kötetben (Schleiermacher, 1902).

A német pedagógiaprofesszor az 1826-ban tartott berlini előadássorozatán foglalkozott a nők társadalomi szerepével, a nőnevelés kérdéseivel. Abból indul ki, hogy a nevelés általános célja a családon kívüli boldoguláshoz vezető képességek kialakítása és ezzel párhuzamosan a személyes sajátosságok kifejlesztése. Az utóbbi cél tekintetében nincs nagy különbség a két nem nevelésében, az egyéniség kialakítása éppoly fontos a lányok esetében, mint a fiúkéban. A családon kívüli élet porondja, a társadalmi élet színpada azonban nem a nők territóriuma. Ennek kettős oka van.

Az egyik a női nem természetes biológiai meghatározottságából fakad: a nők a gyermekszülésre való felkészüléstől kezdve távol tartják magukat a nyilvánosságtól. A nő azonban édesanyaként, gyermekei nevelőjeként is igen fontos szerepet tölt be a társdalom életében: „Az otthon az állam legelső organikus összetevője, legfontosabb alapköve, hiszen maga az állam is háztartások összessége. A családi élettől függ az álam jóléte. Kimondhatjuk, hogy a nők értéke a polgári életre gyakorolt hatásuk tekintetében nem csekélyebb jelentőségű azért, mert tevékenységi körük a háztartásra, a családra korlátozódik. Az állam érdeklődése ezért még nem csökken irántuk. Az édesanyák nem lépnek ki a nyilvánosság elé, de ez a férfiaknak azon tömegére is vonatkozik, akik például kézműves mesterséget űznek. A nemek közötti különbség a hivatások közötti különbségben fejeződik ki. A női nem a társadalomban különleges hivatást gyakorol.” (Schleiermacher, 1902, 69)

A másik ok történeti jellegű: a nőket a kulturáltság alacsonyabb fokán álló társadalmakban szinte szolgaságra kárhoztatták. Újabban azonban egyes területeken a nők számára lehetőség nyílik magasabb képzettség megszerzésére, és ez a kihat társadalmi szerepükre is: visszavonultságuk mértéke egyre csökken.

Schleiermacher felállít ezzel kapcsolatban egy rendszert, amelyben a lányok és fiúk nevelésének-oktatásának folyamatát két szakaszra osztja. Az első szakasz tartalmai voltaképpen azonosak mindkét nem esetében. Bizonyos eltérések csupán a lányok és a fiúk eltérő testi konstitúciójából adódnak. A második szakasz tartalmainak kidolgozásakor a német pedagógus óvatosan egyensúlyoz a korabeli tradicionális felfogás és a csíráiban már kialakulófélben levő új női szerep határvonalán. Arra törekszik, hogy olyan magasabb nevelést biztosítson a női nemnek, amelyet egyfelől nem hiúsít meg természettől adott meghatározottsága, másfelől pedig olyan mértékű előnyökhöz juttatja, amilyent javuló társadalmi helyzete és a jövendő generációkra gyakorolt pozitív hatása indokol. Ügyelni kíván arra is, hogy ha a két nem közötti társadalmi különbség tovább csökkenne, akkor annak a nevelés ne szabjon gátat. (Schleiermacher, 1902, 71-72.)

A német pedagógus nőnevelési koncepcióját az emeli ki a kérdésről értekező korabeli szerzők többségének felfogásától, hogy Schleiermacher nem egy statikus helyzetet vesz alapul nevelési rendszere felépítéséhez. Látja, hogy a nők évezredes múltra visszatekintő tradicionális társadalmi szerepében megindult egy lassú átformálódás. Ennek első jelei nyilvános szerepvállalásukban mutatkoznak meg. Schleiermacher nem törekszik a múltban gyökerező tradicionális nemi szerepek konzerválására, tudomásul veszi az új jelenségeket. Olyan nevelési rendszert kíván kidolgozni, amely alkalmazkodni képes a folyamatos társadalmi változásokhoz.

« Előző | Következő »