Bevezetés a nőnevelés történetébe

- Bevezetés a nőnevelés történetébe
- ELŐSZÓ
- BEVEZETÉS
- 1. LEÁNYOK NEVELÉSE AZ ÓKORBAN
  - Kérdések és feladatok
- 2. KORAI KERESZTÉNYSÉG ÉS A NŐNEVELÉS
  - Kérdések és feladatok
- 3. A KÖZÉPKORI NŐK NEVELÉSE
  - 3.1. Nézetek a nőnevelésről
  - 3.2. Nőnevelés a kolostorokban
  - 3.3. A nemesi származású lányok nevelése
  - 3.4. Leánynevelés a városokban
  - Kérdések, feladatok
- 4. HUMANISTA NŐNEVELÉSI PROGRAMOK
  - 4.1. Vittorino da Feltre és Leonardo Bruni
  - 4.2. Rotterdami Erasmus
  - 4.3. Juan Luis Vives
  - Kérdések és feladatok
- 5. REFORMÁCIÓ ÉS NŐNEVELÉS
  - 5.1. Luther nézetei a nőnevelésről
  - 5.2. A pietizmus a nőnevelésről
  - Kérdések és feladatok
- 6. KATOLIKUS NŐI TANÍTÓRENDEK
  - 6.1. Orsolyiták
  - 6.2. Angolkisasszonyok
  - Kérdések és feladatok
- 7. NŐKRŐL ALKOTOTT KÉP ÉS NŐNEVELÉS A KORAI ÚJKORBAN
  - 7.1. Fénelon a nők nevelhetőségének korlátairól
  - 7.2. Egy tudós nő a 17. században: Anna Maria van Schurmann
  - 7.3. Poullain de la Barre radikális nőnevelési programja
  - Kérdések és feladatok
- 8. NŐNEVELÉS A 18. SZÁZADI EURÓPÁBAN
  - 8.1. Német nyelvterületek
    - 8.1.1. Falusi lányok nevelése: Eberhard Rochow
    - 8.1.2 A nők művelődése
    - 8.1.3. Theodor Gottlieb von Hippel
    - 8.1.4. Az édesanya apoteózisa Pestalozzi pedagógiájában
  - 8.2. Franciaország
    - 8.2.1. A nők helyzete
    - 8.2.2. Zsófia, az ideális feleség
    - 8.2.3. Lányiskoláztatás és reformporogramok
  - 8.3. Anglia
    - 8.3.1. Az iskolaügy helyzete és a nőnevelés képviselői
    - 8.3.2. A korabeli nőnevelés két kritikusa: Catharine Macaulay és Mary Wollstonecraft
  - 8.4. Magyarország
    - 8.4.1. A nőkről alkotott kép változása 18. században
    - 8.4.2. A nők művelődése és irodalmi tevékenysége
  - Kérdések, feladatok
- 9. A „HOSSZÚ” TIZENKILENCEDIK SZÁZAD
  - 9.1. Reformirányzatok a századfordulón: filantropizmus és neohumanizmus
    - 9.1.1. A filantropisták: Basedow, Campe, Rudolphi
    - 9.1.2. A neohumanisták: Amalia Holst és Betty Gleim
  - 9.2. Schleiermacher a nők társadalmi szerepének lehetséges változásairól
  - 9.3. Nőnevelés Magyarországon, a „hosszú” 19. században
    - 9.3.1. Erkölcsnemesítő kézikönyvek és folyóiratcikkek nőképe (1789-1827)
    - 9.3.2. Fáy András nőnevelési reformelképzelései
    - 9.3.3. Brunszvik Teréz a nőnevelésről
    - 9.3.4. Hazai nőnevelő intézetek
    - 9.3.5. Az iskolarendszerű leányoktatás fejlődése
    - 9.3.6. Viták a nők neveléséről, iskoláztatásáról
  - Kérdések és feladatok
- 10. A NŐKÉP ÉS A NŐNEVELÉS ALAKULÁSÁNAK FŐBB CSOMÓPONTJAI A 20. SZÁZADBAN
  - 10.1. Reformmozgalmak és női életmód a századfordulón
  - 10.2. Női szerepek az első világháborúban
  - 10.3. A nőkép és az életmód változása a két világháború között
  - 10.4. Nőképek és női szerepek Magyarországon a két világháború között
  - 10.5. A nők iskoláztatása és társadalmi karrierlehetőségei Magyarországon a század első felében
  - 10.6. A nők helyzete és iskoláztatása Európában a második világháború után
  - 10.7. A nők helyzete, társadalmi szerepei és iskoláztatása Magyarországon a második világháború után
    - 10.7.1. A jogi keretek átalakulása
    - 10.7.2. Oktatás-nevelés, felkészítés a társadalmi szerepekre
  - Kérdések és feladatok
- IRODALOM

« Előző | Következő »

# 10.1. Reformmozgalmak és női életmód a századfordulón

Ellen Key svéd írónő és pedagógus 1900-ban megjelent Gyermek évszázada című nagysikerű könyvében hivatkozik egy kortárs drámaíróra, aki egyik művében a 19. századot a nő évszázadának[1] nevezi. (Key, 1976, 35.) Ez az elnevezés találónak mondható, ha a század második felében Nyugat Európában és az Egyesült Államokban kibontakozó női emancipációs mozgalmakra gondolunk. A nők férfiakkal való egyenlőségének egyik első megfogalmazásaként az amerikai nők már 1848-ban kiadták dekrétumukat az Érzelmek Kiáltványa (Declaration of Sentiments) címmel. Ennek első sora így hangzik: „Magától értetődő ténynek tekintjük, hogy minden férfi és nő egyenlőnek születik.” (Közli: Pukánszky – Németh, 1999. 406.) A hamarosan Európa-szerte is kibontakozó nőmozgalmak központi motívuma volt a nők választójogáért, közéleti-politikai szerepléséért folytatott harc. (Erre utal például az angol sufragette-mozgalom[2] elnevezése.) Ehhez a célhoz szorosan kapcsolódott az önálló kenyérkereső foglalkozás iránti törekvés. A nőmozgalom képviselői arra törekedtek, hogy megnyissák a lányok előtt a szakképzés, a magasabb iskolák, a felsőoktatás kapuit, és ennek következményeképpen lehetővé tegyék számukra a nyilvános életpályákra való lépést. A női szavazójogért folytatott küzdelmek előbb-utóbb elérték céljukat[3], de a nők társadalmi státusza mégsem változott gyökeresen meg a század folyamán. A férfiakkal minden tekintetben egyenlő esélyekkel még sokáig nem rendelkeztek az iskoláztatás, az intézményes oktatás terén sem.

A 19. század során sor került ugyan az otthon és a munkavégzés színterének szétválására, de ez a folyamat a nők számára nem eredményezett nagyobb szabadságot. Sőt, éppen ellenkezőleg. A középosztálybeli családokban kialakult szerepfelfogás szerint amíg a családfenntartó, „kenyérkereső” férj a nagyvilág viszontagságaival csatázva kereskedőként, iparosként, bankárként, tudósként, tanárként teremtette meg a család életéhez szükséges anyagi alapokat, addig a feleség dolga az, hogy otthon maradva feleségként, édesanyaként és házvezetőnőként biztosítsa a családi élet kiegyensúlyozott harmóniáját. A nőnek, amennyiben még maradtak üres órái, a közfelfogás megengedte, hogy hímzéssel, olvasgatással, festegetéssel vagy zongorázással múlassa idejét. A zongora továbbra is a polgári szalonok kedvelt zeneszerszáma és berendezési tárgya maradt. Nők számára ez volt az egyetlen instrumentum, amely illendőnek számított. Lányok esetében az ügyes zongorázást az „esztétikai tehetség” jeleként értékelték, és ez jelentős mértékben javított férjhez menési esélyeiken éppúgy, mint száz évvel korábban, Jane Austin idejében. E hangszer nagy népszerűségét az is jelzi, hogy a regényirodalomban és a képzőművészetben igen gyakran szerepel. A következő Renoir képen a nyugodt, kiegyensúlyozott polgári enteriőrben zenélő leány alakja a gyermek művészi tehetségét éppúgy kifejezi, mint a tipikusan polgári feleség-szerepre készülő leány igyekezetét arra, hogy megfeleljen a korabeli női szerepelvárásoknak:

33. Renoir: Lányok a zongoránál (1892)

A külsejével szemben igényes, a művészetekhez is értő, művelt (de nem túlművelt) feleség státusz-szimbólunként is szerepelt: a társasági élet jeles alkalmaikor férje oldalán megjelenve intelligens csevegésével kellett elbűvölnie a többieket.

Az élete nagy részét a családi otthon falai között töltő feleségeknek továbbra sem volt módjuk az önálló életvezetésre: az elvárások szerint kellett élniük, gyermeket nevelniük, háztartást vezetniük. Mintegy „kárpótlásul” a szabadságtól való megfosztottságért a közgondolkodás megjutalmazta őket azzal, hogy felruházta őket puritán polgári értékek legfőbb letéteményesének szerepével. A nő mint feleség és édesanya erkölcsileg felmagasztosult, piedesztálra emelkedett. A „családi fészek őrző angyalaként”, a „házi tűzhely papnőjeként” a kikezdhetetlen házastársi erények megtestesítőjeként kellett élnie egyhangú életét, amíg az ideje nagy részét a családtól távol töltő férje kisebb botlásait a közvélemény elnézte és a nagyvilági élet velejárójának tartotta.

A nő idealizálása már kislánykorában elkezdődött: gyakran ábrázolták a művészetekben az ártatlanság, az egyszerű bensőséges hit szimbólumaként. Az Én Ujságom című magyar gyermeklap első évfolyama egyik címlapja is ezt szimbólumteremtést illusztrálja:

34. Idealizált leányalakok az Én Ujságom című gyermeklap 1890-es első évfolyamának egyik címlapján

[1] A Harald Gote álnéven publikáló írónő Oroszlánkölykök című drámájából való az alábbi mondat: „A következő évszázad a gyermek évszázada lesz, mint ahogyan ez az évszázad a nő évszázada volt.” (Key, 1976, 35.)

[2] Suffrage = szavazati jog, választójog.

[3] A választójog nőkre való kiterjesztésének dátuma időrendben: Pitcairn Szigetek (1838), Új-Zéland (1893), Dél Ausztrália (1894), Ausztria (1918), Hollandia (1919), Magyarország (1919, de a Bethlen-kormány 1922-ben korlátozza) Egyesült Államok (1920, de egyes államokban már száz évvel korábban) Nagy Britannia (1928).

« Előző | Következő »