Elbeszélés a tömegkultúra korában

- Elbeszélés a tömegkultúra korában
- Tartalom
- Előszó
- Elméleti alapozás (Török Ervin)
  - 1. lecke: A tömegkultúra fogalmai
    - A „tömegkultúra”, „populáris kultúra” értékelő és leíró fogalmai
    - A tömegkultúra kialakulásának feltételei
    - Szakirodalom
  - 2. lecke: Elbeszélés és tömegkultúra
    - A modern társadalmi tér és az elbeszélések tere és ideje
    - Elbeszélés és montázs
    - Standardizáció és „mítosz”
    - Szakirodalom
  - 3. lecke: Ellenőrző kérdések
- Elbeszélés a populáris irodalomban (Török Ervin)
  - 4. lecke: A sci-fi és Jules Verne (tudományos fantasztikum és szórakoztatás)
    - Szakirodalom
  - 5. lecke: A krimi (Håkan Nesser: A gonosz arcai)
    - Szakirodalom
  - 6. lecke: A szingliregény és a Bridget Jones naplója (és az Állítsátok meg Terézanyut)
    - Szakirodalom
  - 7. lecke: Ellenőrző kérdések
- Elbeszélés a tömegfilmben (Füzi Izabella)
  - 8. lecke: Klasszikus narratíva
    - Formanyelvi és narratív jellemzők
    - Kitérő: A korai mozi és klasszikus narratíva
    - A klasszikus narratíva filmelméleti megközelítései
      - 1. Kritikai elméletek
      - 2. Kognitív-formalista elméletek
      - 3. Műfajelmélet
    - Szakirodalom
  - 9. lecke: Filmelemzés I.
    - Történet
    - Kerettörténet, expozíció
    - Karakterek
    - Kauzalitás
    - Kettős cselekményszál
    - Lezárás, megoldás
    - Műfajok versengése
  - 10. lecke: Posztklasszikus/posztmodern film
    - Kasszasikerfilmek („blockbuster”)
    - Látványosság, attrakció
    - A digitális kultúra hatása a kortárs filmre
    - Komplex narratíva és az idő
    - Szakirodalom
  - 11. lecke: Filmelemzés II.
    - Történet
    - Expozíció: történetek versengése
    - Konfliktus
    - A regény (filmbe beágyazott?) története
    - A film története
    - Film és regény mint öntükröző szerkezetek
  - 12. lecke: Kortárs televíziós sorozatok
    - Makro- és mikroszerkezet
    - Tipológia
    - Hatásmechanizmus
    - Szakirodalom
  - Ellenőrző kérdések
    - Tesztfeladatok
    - Nyitott kérdések

« Előző | Következő »

# 12. lecke: Kortárs televíziós sorozatok

## Hivatkozott filmek és sorozatok

24 (Joel Surnow és Robert Cochran, 2001-2010)

A törvény nevében (True Detective. Nic Pizzolatto, 2014-)

Barátok közt (Kalamár Tamás et al, 1998-)

Birodalom (Riget. Lars von Trier, 1994)

Jóban Rosszban [2005-]

Kártyavár (House of Cards. Beau Willimon, 2013-)

Modern idők (Modern Times. Charles Chaplin, 1936)

Totál szívás (Breaking Bad. Vince Gilligan, 2008-2013)

Twin Peaks (Mark Frost – David Lynch, 1990-1991)

X-Akták (X-Files. Chris Carter, 1993-2002)

A televízió napjainkban leginkább megújuló és nagy népszerűségnek örvendő műfaja a sorozat, mely bár a filmen belül évszázados múltra tekint vissza, a 90-es évek óta került a formai és a narratív kísérletezés élvonalába.

A sorozatosság, a szerialitás önmagában is a tömegkultúra védjegyének számít: a sorozatgyártás a tömegtermelés egyik eljárásaként alakult ki az ipari társadalmakban, lényege a szabványosított áru tömeges előállítása, melynek során eltűnik az eredeti és a másolat közti különbség (helyére kerül a prototípus és a tömegtermék). A futószalagon előállított termékek költséghatékonyabbak, így a nagy tömegek számára is hozzáférhetővé válnak, a fogyasztásnak a profitérdek által motivált ily módon történő ösztönzése azonban nagyfokú uniformitáshoz vezetett. A futószalagon termelt olcsó tömegcikk a tömegkulturális termelés emblémájává vált.

## Feladat

Nézze meg! A futószalag mellett dolgozó munkás tapasztalatait karikírozza Charles Chaplin Modern idők (Modern Times, 1936) című filmje. Milyen értelemben tekinthetők a film vonatkozó jelenetei a tömegtermelés és a munka megváltozott tapasztalatának a kritikájaként?

A sorozatok megjelenése az 1910-es években nemcsak a filmipar gazdaságossági törekvéseit tükrözte (azonos díszletek, történettípusok és színészek felhasználásával minél több filmet előállítani), hanem a közönség rendszeres moziba járását is ösztönözte. A történet lezárásának a felfüggesztése, az ismerős történethez kapcsolódó nézői elvárások felkeltése, a folytatáshoz való hozzáférés elhalasztása, a várt és a váratlan, az azonos és a változó, az ismerős és az ismeretlen elemek közti összjáték mind hozzájárul a sorozatokban lelt élvezet létrehozásához. A sorozatosság alapelve az ismétlés, amely több szinten is megjelenik: a befogadás periodikus jellegében, az epizódok formai és narratív eljárásainak ismétlődésében, a nézők emlékeztetését szolgáló redundancia létrehozásában.

A televízió médiuma azért különösen alkalmas a sorozatok bemutatására, mivel a potenciálisan végtelen (napi 24 órán át sugárzó) műsorfolyam heti vagy napi rendszerességgel ismétlődő műsorokból épül fel. A sugárzás időpontja által meghatározott műsorrend, melyben például elkülönül a főműsoridő az alacsonyabb nézettségű időszakoktól, strukturálja a szabadidő eltöltését, és meghatározza a műsorokhoz vagy esetünkben a sorozat narratívájához való hozzáférés ritmusát. Ha a televízióban követünk egy sorozatot, akkor ki kell várnunk a következő hetet vagy napot, hogy a történet előrehaladásáról újabb információkhoz jussunk. Ez a befogadás idejének olyan típusú szabályozását jelenti, amely a sorozatoknak meghatározó jellemvonása. A televíziós sorozatoknak ma már olyan másodlagos közönsége is kialakult, amely számára az újabb sorozatrészekhez való hozzáférést nem szabályozza a televíziós közvetítés ideje: a műsor videóra vagy DV-re történő rögzítése, a sorozat DVD-kiadásai, a maratoni vetítések a tematikus csatornákon, az online letöltések eltérő mintázatokat hoznak létre a sorozatnézés időpontjára és időtartamára vonatkozóan. A médiumváltás egyrészt felszabadítóan hat a kortárs televízió-sorozatok formai és narratív megoldásait illetően (kevesebb az ismétlés, a redundancia, előtérbe kerül a nagy ívű, több részen vagy évadon keresztül átívelő történetépítkezés), másrészt viszont a műsorrend által meghatározott televíziós szabvány ma is meghatározó a sorozat mint forma tekintetében, különösen a még mindig a televízió számára gyártott, főműsoridőben sugárzott sorozatok esetében.

Két formabontó televízió-sorozat a 90-es évekből: Birodalom (Riget. Lars von Trier, 1994) és

T win Peaks (Mark Frost – David Lynch, 1990-1991)

A televízió-sorozatok kiválóan példázzák a kereskedelmi csatornák gazdasági érdekeltségét. Ahhoz, hogy minél nagyobb reklámbevételeket könyvelhessenek el, annál népesebb nézőközönséget kell a képernyő elé szögezniük. A kereskedelmi televízió-társaságok a nézőknek szórakoztatást ígérnek, melyért cserébe az idejüket kérik, ennek az időnek egy részét azon gazdasági szereplőknek adják el, akik termékeiket a sorozatok alatt reklámozzák. Michael Z. Newman tanulmánya bemutatja, hogy az amerikai kereskedelmi csatornákon főműsoridőben sugárzott sorozatok szerkezetét hogyan határozza meg mind az évadok, mind az epizódok szintjén a bemutatás időpontja és időtartama.

« Előző | Következő »