Gyógypedagógiai pszichodiagnosztika

- Gyógypedagógiai pszichodiagnosztika
- Célok
- 1. lecke: A diagnosztika, a gyógypedagógiai pszichodiagnosztika fogalma, elméleti alapjai
  - 1.1. A diagnosztika fogalma, modelljei
  - 1.2. A diagnosztikus kérdések megközelítésének lehetőségei a gyógypedagógiában
  - 1.3.A diagnosztika új útjai és jövője
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 2. lecke: A gyógypedagógiai pszichodiagnosztikai tevékenység intézményrendszere, etikai kérdések, szakemberek kompetenciája a diagnosztikus munkában, diagnosztikus protokollok alkalmazása
  - 2.1. A gyógypedagógiai pszichodiagnosztikai tevékenység intézményrendszere
  - 2.2. A szakemberek kompetenciája a diagnosztikus munkában
  - 2.3. Etikai kérdések a diagnosztikus munkában
  - 2.4. Diagnosztikus protokollok
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 3. lecke: A gyógypedagógiai pszichodiagnosztika vizsgáló eljárásai: a tesztelés
  - 3.1. A tesztek alapgondolata
  - 3.2. A pszichológiai tesztek fajtái
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 4. lecke: Az anamnézis ismertetése, szerepe a diagnosztikus tevékenységben
  - 4.1. Az anamnézis fogalma és szerepe a diagnosztikus munkában
  - 4.2. Az anamnézis felvételének körülményei
  - 4.3. Az anamnézis meghatározott szempontjai
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 5. lecke: A megfigyelés, mint módszer a diagnosztikus munkában
  - 5.1. A megfigyelés, mint módszer
  - 5.2. A megfigyelés szerepe a komplex vizsgálatokban
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 6. lecke: Az intelligencia fogalma és mérése
  - 6.1. Az intelligencia fogalma
  - 6.2. Az intelligencia mérési lehetőségei, az intelligencia kvóciens kialakulása
  - 6.3. Az intelligencia megközelítései
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 7. lecke: Az intelligencia mérése I.
  - 7.1. A Budapesti Binet intelligenciateszt
  - 7.2. A Wechsler-féle intelligenciavizsgálatok
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 8. lecke: Az intelligenciatesztek ismertetése II.
  - 8.1. A Raven-féle vizsgálati elv és a Raven-teszt
  - 8.2. A Snijders-Oomen – féle nonverbális intelligenciateszt
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 9. lecke: A vizuális percepció, a vizuo-motoros koordináció vizsgálata: A Frostig és a Bender tesztek
  - 9.1. Frostig-teszt
  - 9.2. Bender tesztek
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 10. lecke: Az emberalak-ábrázolás Goodenough-féle minősítése és értékelése
  - 10.1. Az emberalak-rajz értékelése Goodenough módszerével
  - 10.2. Interkorrelációs kapcsolatok a Goodenough-féle emberábrázolás kapcsán
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 11. lecke: Vizsgálatok korai életkorban és értelmi elmaradás esetén
  - 11.1. Korai életkorban elvégezhető vizsgálatok
  - 11.2. Értelmi elmaradás esetén alkalmazható vizsgálatok
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 12. lecke: Személyiségvizsgáló eljárások
  - 12.1. A projektív tesztek
  - 12.2. Széles körben alkalmazott projektív eljárások
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- 13. lecke: A komplex vizsgálati eredmények és a szakértői vélemény
  - 13.1.A szakértői vélemény kialakítása, tartalma
  - 13.2. A szülők tájékoztatása a vizsgálat eredményeiről
  - Irodalom
  - Gyakorlat
- Kérdések és feladatok

« Előző | Következő »

# 1.1. A diagnosztika fogalma, modelljei

A viselkedés, az egyéni tulajdonságok, képességek megismerésének kérdése az orvostudomány, a neveléstudomány és a pszichológia tudományában is fontos, központi kérdésnek tekinthető, más-más oldalról megközelítve a területet. A diagnosztika szó eredetileg a görög nyelvből származik, jelentése az állapot, a „betegség” felismerésének, meghatározásának ismeretrendszere, mely elsősorban az orvostudományból származik. A diagnosztika pedagógiai megközelítése szerint a diagnosztizáló mérés segítségével van mód a fejlesztés megtervezésére. A diagnosztika a gyógypedagógiához szorosan kapcsolódó terület, hiszen „a gyógypedagógiai nevelés folyamatát a fogyatékos (sérült, akadályozott, fejlődésükben zavart) gyermekek, fiatalok, illetve nemegyszer a felnőttek esetében ugyanis a speciális szükségletek felismerése és diagnosztizálása indítja el” (Gereben, 2004, 87. o.). A gyógypedagógiai diagnosztika szoros összefüggésben áll a gyógypedagógiai pszichológiával, a történeti gyökerekhez Ranschburg Pál laboratóriuma, majd Szondi Lipót munkássága tartozik (részletesebben l. Gereben, 2004). A pszichodiagnosztika az orvosi diagnosztikával szemben nem csak a probléma, vagy deficit megállapítását szolgálja, hanem célja lehet például a tehetség meghatározása, a munka-, pálya-, vezetői alkalmasság vizsgálata, illetve átfogó személyiségvizsgálat is (Lányiné, 2014). Azaz a pszichodiagnosztika a pszichikus képességek és funkciók, a személyiség dimenzióinak feltárását teszi lehetővé diagnosztikai eszközök (kvantitatív, kvalitatív és leró jellegű eljárások) segítségével (Gereben, 2004). A diagnosztikai munkában, azaz a képességek megítélésének folyamatában két modellt különíthetünk el: (1) az orvosi modellt és (2) a komplex gyógypedagógiai-pszichológiai modellt (Gereben, 2004; Lányiné, 2014).

(1) Az orvosi modell elsősorban deficitorientált, azaz a középpontban az áll, hogy az egyént (a fogyatékos, sérült, akadályozott személyt) betegnek tekinti, a probléma, az eltérő fejlődés okait az egyénben véli felfedezni, továbbá a tüneteket, a problémát a megfelelő beavatkozás segítségével gyógyíthatónak, megszüntethetőnek, enyhíthetőnek gondolja. A hangsúly elsősorban a biológiai tényezőkön van a modellben, és kevésbé veszi figyelembe a szociokulturális tényezőket, a környezeti hatásokat, amelyek szintén előidézői lehetnek az eltérő fejlődésmenetnek, továbbá az orvosi tényezők nem minden esetben képesek magyarázni az eltérő fejlődés jellemzőit (Gereben, 2004).

(2) A komplex gyógypedagógiai-pszichológiai modell nem deficitorientált, hanem elsősorban a humanisztikus emberképen alapszik. Mindez azt jelenti, hogy az egyént nem betegnek, hanem pszichológiai, biológiai és szociális egységnek tekinti, és a probléma megismerését az egyén pszichológiai profiljának megismerésén keresztül tartja lehetségesnek. A modell komplex jellege abban keresendő, hogy a teljes klinikai kép feltárása több szempontú megközelítés alapján történik, melyek a következők:

1. pedagógiai szempont: a személy óvodai, iskolai teljesítményének, tudásszintjének, taníthatóságának, a tantárgyi teljesítményének, óvodai, iskolai nevelésének, oktatásának feltételeit tárja fel,
2. pszichológiai szempont: az egyén intelligenciáját, beszéd-, mozgás- és rajzképességét, kognitív funkcióit, magatartását, személyiségét, illetve az életkorához viszonyított fejlettségi szintjét méri fel,
3. kóroki szempont: a lehetséges biológiai és környezeti feltételeit, kapcsolatukat, az egyén egészségi állapotát, testi-fizikai fejlettségét vizsgálja,
4. szociális szempont: az életmódot, a fejlődés feltételeit, a kapcsolatokat, a környezetre és az egyén személyére gyakorolt hatását tárja fel.

A komplex modell szemléletében a vizsgálat a személy előéletének, anamnézisének megismerésével, az aktuális állapot és a teljesítmény színvonalának megállapításával, illetve a diagnózis több szempont mérlegelésével történő megfogalmazásával történik. A diagnózissal párhuzamosan a segítségnyújtás irányait és feladatait is figyelembe veszi, segítő stratégiákat, megoldási javaslatokat fogalmaz meg az élethelyzet módosítására, a hátrányok enyhítésére. Tehát „a komplex gyógypedagógiai-pszichológiai modell az egyént nem ’beteg’-nek, hanem a környezetével aktív kapcsolatban álló személynek tekinti, aki, ha (bizonyos kórformák, hallás-, látás-, mozgás-, beszédsérülés, központi idegrendszeri ártalom esetében) hordozója is egy adott állapotnak, képes a változásra és környezetének alakítására” (Gereben, 2004. 93. o.).

« Előző | Következő »