Jegyzetek a nyelvről

- Jegyzetek a nyelvről
- Bevezető
- Első rész: Beszédképzés, beszédtechnika
  - I. Hangtan: A magyar beszédhangok és tulajdonságaik
    - 1. A beszédszervek és működésük
    - 2. A magyar beszédhangok felosztása
    - 3. A hangok egymásra hatása a beszédben
      - 3.1. A magánhangzók egymásra hatása: magánhangzó-törvények
      - 3.2. A mássalhangzók egymásra hatása: mássalhangzó-törvények
    - 4. Az artikulációs bázis
    - 5. A szótag fogalma, szerkezeti felépítése
    - 6. Mondatfonetikai eszközök
      - 6.1. A magyar hangsúly
      - 6.2. A hanglejtés
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - II. Beszédtechnika a gyakorlatban, hangsúlyozási alapismeretek
    - 1. Beszédünk jellemzői
    - 2. A hangsúly és a hanglejtés
      - 2.1. Az értelmi hangsúly
      - 2.2. A beszédszünet
      - 2.3. A hangsúlyozás szabályszerűségei
        - 2.3.1. Hangsúlyos elemek a mondatban
        - 2.3.2. Hangsúlytalan elemek a mondatban
        - 2.3.3. A szünet, a kapcsolás és a tagolás
      - 2.4. Az érzelmi hangsúly(feladat)
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - Tesztkérdések - Beszédképzés, beszédtechnika
- Második rész: A szóbeli kommunikáció jellemzői
  - III. Beszédelemzés, társas érintkezés
    - 1. Társalgási szabályok
    - 2. A megszólításról
    - 3. Társalgási alapelvek
    - 4. A forduló
    - 5. A szomszédsági párok
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - IV. Kommunikáció az osztályteremben
    - 1. A tanár-diák interakció főbb sajátosságai
    - 2. Főbb udvariassági szabályok a tanórán
    - 3. Néhány didaktikai feladat kommunikációja
      - 3.1. Kérdezés
      - 3.2. Értékelés
      - 3.3. Instrukcióadás
      - 3.4. Tanári magyarázat
    - 4. Viselkedésszabályozás, az iskolai szocializáció néhány kommunikációs vonatkozása
    - 5. Rituálék az osztályteremben
    - 6. Nem nyelvi kommunikáció a tanórán
    - 7. A Pygmalion-effektus
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - Tesztkérdések - A szóbeli kommunikáció jellemzői
- Harmadik rész: Nyelvhasználati kérdések
  - V. Nyelvhelyesség: Idegen hatások és gyakori tévesztések a magyar nyelvben
    - 1. Idegen hatások, idegenszerűségek a magyar nyelvhasználatban
    - 2. Az idegen szavak ejtése és helyesírása
    - 3. Szótévesztés
    - 4. Szóláskeveredések
    - 5. Terpeszkedő kifejezések
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - VI. Nyelvhelyesség: Igekötők, ragozás, névmások, nyelvi babonák
    - 1. Igekötő-használati kérdések
    - 2. Nehézségek az ikes ragozásban
    - 3. A suksükölés – és ami körülötte van
    - 4. Egyes vonatkozó névmások használatáról – dióhéjban
    - 5. Nyelvi babonák
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - VII. Helyesírásunk problémásabb esetei: Egybe- és különírás, kis- és nagybetűs írásmód, tulajdonevek
    - 1. Helyesírásunk alapelvei
    - 2. Külön vagy egybe? Ez itt a kérdés…
      - 2.1. Az összetett szavak egybeírásának legtöbbször három fő oka van:
      - 2.2. Igekötős szavak
      - 2.3. A szóösszetételek fajtái
      - 2.4. Mozgószabályok
      - 2.5. Idegen írásmódú előtagot tartalmazó szóösszetételek esetén – a kiejtés függvényében – kétféle módon járhatunk el:
      - 2.6. Tulajdonnevet tartalmazó összetételek írásmódja
    - 3. Hogyan írjam: kisbetűvel, naggyal?
    - 4. A nevek toldalékolásának problémásabb esetei
    - 5. Tulajdonnevekből képzett melléknevek írásmódja – családnevek, földrajzi nevek:
    - 6. Intézménynevek, márkanevek, díjak, kitüntetések, címek
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - VIII. Helyesírásunk problémásabb esetei: Elválasztás, írásjelhasználat, rövidítések, számok
    - 1. Az elválasztás
    - 2. Az írásjelhasználat problematikusabb esetei
      - 2.1. Írásjelhasználat szavak között
      - 2.2. Idézőjel, idézet
      - 2.3. Írásjelhasználat – szavakon belül
    - 3. A fontosabb rövidítések, betű- és mozaikszók
    - 4. Számok írása és a keltezés – néhány fontos tudnivaló
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - IX. Levelezési ismeretek
    - 1.A hivatalos levél
    - 2.A magánlevél
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - X. Nyelvünk változatossága
    - 1. Nyelvjárások
    - 2. A magyar nyelv határon túli nyelvváltozatai
      - 2.1. A magyar mint kisebbségi anyanyelv
      - 2.2. A többközpontú magyar nyelv
      - 2.3. Miben különböznek a határon túli nyelvváltozatok?
      - 2.4. A határtalanítás programja
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - Tesztkérdések - Nyelvhasználati kérdések
- Záró kérdéssor

« Előző | Következő »

# 1. A tanár-diák interakció főbb sajátosságai

Aszimmetrikus kommunikáció: A tanár a kommunikációban a fölérendelt fél, ő irányítja az egész folyamatot, a tanulók mint alárendelt felek inkább végrehajtók, illetve a kommunikáció folyamatára csak kisebb mértékben van hatásuk. Az aszimmetria különböző fokú lehet a tekintélyelvű, a poroszos iskolát idéző tanártól az új típusú pedagógusig: a segítő tanárig vagy más néven facilitátorig.

Intézményes kommunikáció: A formális elemek dominánsak. A pedagógus elvárt beszédviselkedését egyrészt a pályára felkészítő tanulmányok (pl. szociálpszichológia, kommunikáció) határozzák meg, majd bizonyos iskolai dokumentumok (pl. házirend, rendtartás stb.) tovább pontosítják, másrészt a pedagógiai hagyományokon alapuló íratlan szabályok alakítják. A tanulók esetében ez az iskolai szocializáció keretében történik gyakorlatilag az iskolába kerülés első napjától. Az egyházi iskolák többnyire úgy szabályozzák mind a pedagógusok, mind a tanulók nyelvi viselkedését (köszönés, megszólítás), hogy az az adott felekezet szellemiségét és hagyományait tükrözze.

A felek együttműködése: Egy tanár és egy osztálynyi diák együttműködésén kell alapulnia. Ez meglehetősen nagy kommunikációs kihívás a pedagógus számára, hiszen 20-30 tanulóra való odafigyelés, a különböző tudásszintekhez való alkalmazkodás, az órai figyelemmegosztás átgondolt kommunikációs stratégiát igényel. Megfigyelhető az együttműködést biztosító, a Grice által megfogalmazott társalgási maximák jelenléte is. Eszerint annyit mond a pedagógus a témáról, amennyit szükségesnek ítél a tanulók tudásszintjének alapján (a mennyiség maximája); olyat mond, aminek az igazságtartalmáról meg van győződve (a minőség maximája); igyekszik egyenes vonalúan, a témához szorosan tartozó információkat nyújtani (a relevancia maximája); és olyan módon átadni a tudását, hogy a tanulók azt megértsék (a mód maximája).

Az igénybe vett kommunikációs csatornák: Mindkét fél részéről verbális és nonverbális csatorna egyaránt, viszont az aszimmetriából adódóan nem mind a két fél használhatja ugyanazokat a jeleket. Például a tanár kifejezheti az elégedetlenségét a tanulók teljesítményével kapcsolatosan akár verbálisan, akár a szemöldökét és a homlokát ráncolva; a diákok nem tehetik ugyanezt, ha unják a tanári magyarázatot. A tanár egy karintéssel leülésre szólíthat fel, a diák nem teheti ugyanezt.

Időtartam: A kötött, 45 percesre tervezett kommunikáció igen nagy hatással van az óra menetére, a tervezett tevékenységek elvégzésére, a tempóra, a mondanivaló strukturálására, a tématartásra stb.

Cél: A tanórát meghatározott és előre eltervezett cél vezérli: ismeretátadás, kompetenciafejlesztés, ellenőrzés, viselkedésszabályozás, társadalmi norma és érték közvetítése – leggyakrabban együtt, illetve a megtervezett hangsúlyokkal. Ez kiegészül a helyzetből adódó rögtönzött, spontán elemekkel: fegyelmezéssel, neveléssel, konfliktuskezeléssel, amelyek az eredeti céltól való kisebb-nagyobb eltérést eredményeznek.

Téma: A tanóra témáját (tananyagát) a tanár jelöli ki meghatározott oktatási dokumentumok alapján (Nat, kerettanterv, helyi tanterv), és az óra elején meg is nevezi. (A mai órán a reformkorral foglalkozunk.) A tématartás alapvető fontosságú: az óra menete többnyire egyenes vonalú, a releváns fő cél felé halad; a tanár – a meghatározott időkeret miatt és az óraterv megvalósítása céljából – ügyel arra, hogy ne legyen elkalandozás (Grice relevanciamaximája). Az esetleges témaváltoztatás (a kitérők alkalmazása) a tanár privilégiuma.

Beszélőváltás: A beszédjog megadása a tanár kijelölésével (a tanuló felszólításával) vagy az önkijelölést (jelentkezést) követő kijelöléssel történik. A ki nem jelölt személy szóátvételét (bekiabálás) a magyar iskolarendszer általában nem kedveli. Ez a szabályozottságot a résztvevők nagy száma, az együtt beszélések kiiktatása vagy minimalizálása, valamint a tanulók minél nagyobb hányadának a kommunikációba tudatos irányítással történő bevonása indokolja.

Megnyilatkozók, részvétel az interakcióban: A jelenlévők nagy száma miatt nem feltétlenül nyilatkozik meg mindenki, észrevétlenül kívül is lehet maradni a tanórai kommunikáción, a mással foglalkozás sem kizárt – persze csak a diák részéről. A tanár felelőssége, hogy a csendes, visszahúzódó tanulókat is bevonja az órai munkába, az aktivizálás minden tanulóra kiterjedjen, minden tanuló kapjon lehetőséget a megnyilatkozásra.

Megszólalási esélyek: A kutatások szerint a tanórát a pedagógus „verbális túlsúlya” jellemzi, a diákok csak néhány percre jutnak szóhoz. A hagyományos szervezésű frontális osztálymunkában ez kb. 70−30% a tanár javára. Ezt az arányt a kooperatív tanulás jelentősen javítja, s azt is lehetővé teszi, hogy a tanár-diák kommunikációs irány a diák-diák kommunikációval, az egymástól tanulással egészüljön ki.

« Előző | Következő »