A kitagolás folyamatai Európában és Magyarországon

- A kitagolás folyamatai Európában és Magyarországon
- Bevezető gondolatok és a tananyag célja
- 1. A felnőtt értelmi fogyatékos személyek intézményes ellátásának története
  - 1.1. Az intézményes ellátás kezdetei
  - 1.2. A korai intézményes ellátás: az ideg- és elmegyógyintézetek
  - 1.3. Az „értéktelen élet”
    - 1.3.1. Az eugenikai tanok Magyarországon
  - 1.4. A II. világháború után
  - 1.5. A totális intézmények jellemzői
  - 1.6. Záró gondolatok
  - 1.7. Tudáspróba
  - Irodalom, ajánló
- 2. A normalizációs elv
  - 2.1. A normalizációs elv
    - 2.1.1 Normális napi ritmus
    - 2.1.2. Normális heti ritmus
    - 2.1.3. Normális éves ritmus
    - 2.1.4. Normális tapasztalatok az egyes életszakaszokról
    - 2.1.5. Normális tisztelet
    - 2.1.6. Normális lehetőségek a heteroszexuális világba történő beilleszkedésre
    - 2.1.7. Normális életszínvonal
    - 2.1.8. Normális környezeti feltételek
  - 2.2. A normalizációs elv továbbgondolása
  - 2.3. A normalizációs elv félreértelmezése
  - 2.4. A normalizációs elv ma – kritikai megközelítés
  - 2.5. A normalizációs elv a gyakorlatban
  - 2.6. Értelmi fogyatékos személyek lakhatási lehetőségei
    - 2.6.1. A lakóotthon
    - 2.6.2. A támogatott lakhatás
  - 2.7. Tartalmi összefoglalás
  - 2.8. Tudáspróba
  - Irodalom
- 3. A gyógypedagógián belüli paradigmák és hatásuk a felnőtt értelmi fogyatékos személyek életére
  - 3.1. Paradigmák a gyógypedagógiában
  - 3.2. A gyógypedagógiai paradigmák és mögöttes tartalmuk
    - 3.2.1. Az életminőség
    - 3.2.2. Önrendelkezés és Empowerment
    - 3.2.3. Személyes fejlődés és az egyéni szerep kiterjesztése
    - 3.2.4. Individualizáció és szükségletorientáltság
    - 3.2.5. Esélyegyenlőség és a választás szabadsága
    - 3.2.6. Polgári jogok
    - 3.2.7. Integráció és inklúzió
    - 3.2.8.1. Az integráció
    - 3.2.8.2. Az inklúzió
  - 3.3. Összefoglaló gondolatok
  - 3.4. Tudáspróba
  - Irodalom
- 4. A kitagolás nemzetközi viszonylatban
  - 4.1. Mi maga a kitagolás?
  - 4.2. A kitagolás dinamikája
  - 4.3. A kitagolás korai képviselője, Svédország
  - 4.4. Anglia
  - 4.5. Németország és Ausztria
    - 4.5.1. Németország
    - 4.5.2. Ausztria
  - 4.6. A közép- és kelet-európai országok
  - 4.7. Összefoglalás
  - 4.8. Tudáspróba
  - Irodalom, törvények
- 5. A kitagolás egy konkrét példája, Berlin
  - 5.1. Berlin – az intézményi rendszer kialakulása
  - 5.2. A berlini ellátórendszer sajátosságai
    - 5.2.1. „Szükségletcsoportok” (Hilfebedarfsgruppen)
    - 5.2.2. Esetmenedzsment
  - 5.3. A berlini lakhatási lehetőségek ma
  - 5.4. A hiányzó ellátási formákra irányuló vizsgálatok, beszámolók
    - 5.4.1. Lotse
    - 5.4.2. Clearingstelle
  - 5.5. A komplex fogyatékosság
  - 5.6. Nemzetközi példák és kitagolási programok
  - 5.7. A berlini lakhatási lehetőségek – összefoglaló záró gondolatok
  - 5.8. Tudáspróba
  - Irodalom
- 6. Nemzetközi dokumentumok
  - 6.1. A fogyatékosságügyi politika nemzetközi szinten
  - 6.2. Az ENSZ-egyezmény
  - 6.3. Európai Unió fogyatékosügyi politikája
    - 6.3.1. Európai Strukturális Alapok
  - 6.4. Európai Unió ajánlásai
  - 6.5. Összefoglaló gondolatok
  - 6.6. Tudáspróba
  - Irodalom, törvények, dokumentumok, honlapok
- 7. A magyarországi helyzet
  - 7.1.Intézményi történet Magyarországon
  - 7.2. Az intézetek lakóinak helyzete
  - 7.3. A lakóotthonok
  - 7.4. Magyarországi törvények, rendeletek
  - 7.5. Az 1998-as esélyegyenlőségi törvény
  - 7.6. A kitagolási program stratégiája
  - 7.7. A Polgári Törvénykönyv
  - 7.8. Összefoglaló gondolatok
  - 7.9. Tudáspróba
  - Irodalom, törvények, forrás
- 8. Az első kitagolási kísérletek Magyarországon
  - 8.1. Bevezető gondolatok
  - 8.2. Soros Alapítvány programja
  - 8.3. Állami programok
  - 8.4. Az első programok elszigeteltsége
  - 8.5. Lezáró gondolatok
  - 8.6. Tudáspróba
  - Irodalom, ajánlott oldalak
- 9. A „Stratégia”
  - 9.1. Stratégia – a dokumentum
  - 9.2. Intézményi Férőhely Kiváltást Koordináló Országos Testület
  - 9.3. Mentorháló
  - 9.4. Támogatási szükséglet felmérése
  - 9.5. Összefoglaló gondolatok
  - 9.6. Tudáspróba
  - Irodalom, források
- 10. Sikeres kitagolás – néhány gondolat
  - 10.1. Mit tekintünk sikeres kitagolásnak?
  - 10.2. A támogatott döntéshozatal
  - 10.3. A személyre szabott költségvetés
    - 10.3.1. Fogalmi magyarázat
  - 10.4. Megváltozott szerepek
  - 10.5. Lezáró gondolatok
  - 10.6. Tudáspróba
  - Irodalom
- 11. Az első programok Magyarországon
  - 11.1. A kitagolásban résztvevő első intézmények
  - 11.2. A települések és a kialakítani kívánt ellátás ingatlanainak jellemző
  - 11.3. Az intézményi férőhelyek alakulása
  - 11.4. Tervek a foglalkoztatásra
  - 11.5. Az intézményi struktúrák átalakulása
  - 11.6. A lakók és a dolgozók felkészítése a változásokra
  - 11.7. A környezet reakciója
  - 11.8. Összefoglaló, lezáró gondolatok
  - 11.9. Tudáspróba
  - Irodalom, tanulmányok, linkek
- Tudáspróba
  - Tudáspróba 1.
  - Tudáspróba 2.
  - Tudáspróba 3.

« Előző | Következő »

# 10.3. A személyre szabott költségvetés

A személyre szabott költségvetés Magyarországon a szociálpolitika egy új eszköze lehetne, míg számos országban már jól működő gyakorlat. „A személyre szabott költségvetés egy olyan egyéni szükségletekre szabott, a felhasználó egyéni döntésein alapuló eszköz, mely a meglévő támogatási források irányát megváltoztatva a financiális erőforrásokat a fogyatékos személy számára közvetlenül bocsátja rendelkezésre. Célja a fogyatékos személy önrendelkezésének erősítésén keresztül a társadalmi inklúzió elősegítése.” (Ruzsics 2014 83.o.)

A személyes költségvetés tehát az egyéni igényeket veszi figyelembe, és nem adott csoportokhoz rendeli a támogatás összegét. A támogatás összegének kialakításakor az egyéni szükségleteket alapul véve a kialakított financiális forrást rendszerint havi lebontásban közvetlen a fogyatékos személy számlájára utalja. A teljesített szolgáltatás díját a fogyatékos személy maga rendezi a szolgáltató felé. A fogyatékos személy döntési szabadságával a felelőssége is megnövekszik. Fontos azonban megemlíteni, hogy a személyre szabott költségvetés nem egy új támogatási forma, hanem a meglévő támogatások új rendszerű felhasználása.

A következő ábra jól szemlélteti, hogy a „hagyományos” ellátás kialakítása hogyan is zárja ki a folyamatból a fogyatékos személyt. Az ily módon kialakított ellátásnál a fogyatékos személynek gyakorlatilag alig van beleszólása a saját életét érintő kérdésekbe, s mintegy passzív alanyává válik azon folyamatoknak, melyek eljövendő mindennapjait meghatározzák. Az így kialakított szolgáltatások a totális intézmények működési rendszerébe jól kapcsolódnak. A fogyatékos személy számára nyújtott szolgáltatás előre meghatározott, nélkülözi a személyesség, az egyéni figyelem elemeit. Nyilvánvaló, hogy az így kialakított a szolgáltatásokat (ellátásokat) az érintett csak akkor és kizárólag veszi igénybe ha nincs lehetősége más irányba kitérni.

Ellátás az érintett bevonása nélkül (Ruzsics 2014, 83.o.)

A személyes költségvetés ezt a helyzetet megváltoztatja. A lakó, aki az ellátott személyből ügyféllé lép elő, maga is részt vesz a szolgáltatás kialakításában. Így a szolgáltatás kialakítása már nem felette, hanem csak és kizárólag rajta keresztül történhet meg. Az így kialakított szolgáltatás ideális esetben az ügyfél tényleges szükségleteit, igényeit figyelembe véve alakítja ki az egyénre szabott szolgáltatást. Természetesen a fogyatékos személy maga dönthet arról, hogy mely szolgáltatót veszi igénybe, illetve elégedetlenség esetén maga dönthet egy esetleges szolgáltató váltásáról. Ez az alapvetően új helyzet ideális esetben a szolgáltatók közötti versenyhelyzetet teremthet, mely hosszú távon a szolgáltatások minőségi javulását eredményezheti. A versenyhelyzet által létrejöhető minőség javulása csak az ajánlatok sokszínűségével érhető el, melynek alapvető előfeltétele egy decentralizált szolgáltatói háló.

Ellátás az érintett bevonásával (Ruzsics 2014, 84.o.)

Értelmi fogyatékos személyek esetén a személyes költségvetés és a támogatott döntéshozatal együttesen szolgálják a fogyatékos személyeket is megillető alapvető emberi jogokat. Ezen szociálpolitikai eszközök segítségével az értelmi fogyatékos személy megőrizheti a saját élete feletti döntés jogát, autonómiáját és részese lehet egy társadalomnak, ahol a jogfosztás intézménye nem porlasztja szét önbecsülését.

« Előző | Következő »