Bevezetés az irodalomtudományba

- Bevezetés az irodalomtudományba
- Tartalomjegyzék
- Előszó
- I. INTÉZMÉNYTÖRTÉNET
  - I. 1. Egyetemek és akadémiák a késői középkorban és a korai újkorban (Balázs Mihály)
  - I. 2. Az irodalom intézménytörténete a 18-19. században (Gere Zsolt)
    - I.2.1. Az intézmény fogalma
    - I.2.2. Az irodalom intézményei
    - I.2.3. A Magyar Tudományos Akadémia
    - I.2.4. A Kisfaludy Társaság (1836-1952)
  - I. 3. Ellenőrző kérdések és feladatok az Intézménytörténet című fejezethez
- II. FILOLÓGIA
  - II.1. Fejezetek a filológia történetéből (Fazekas Sándor)
    - II.1.1. Antikvitás
    - II.1.2. A filológia a középkorban
    - II.1.3. A filológia reneszánsza – a reneszánsz filológia
    - II.1.4. Felvilágosodás
    - II.1.5.A modernkori filológia
  - II.2. Legfontosabb módszertani eljárások és szakkifejezések (Fazekas Sándor)
    - II.2.1. A stemma
    - II.2.2. Kiadástípusok
    - II. 2. 3. Fontosabb szakkifejezések listája
    - II. 2.4. Íráshordozók és medialitás
  - II. 3. Digitális filológia (Labádi Gergely)
    - II.3.1. A számítógép mint eszköz
    - II.3.2. A könyvbeli szöveg
    - II.3.3. A számítógép mint médium – a szöveg az információs társadalomban
    - II.3.4. A digitális szöveg
    - II.3.5. Mihez kezd(j)ünk a digitális szöveggel?
    - II.3.6. Digitális szöveg- és tanulmánygyűjtemények, könyvtárak
  - II. 4. Ellenőrző kérdések és feladatok a Filológia című fejezethez
- III. RETORIKA (Ötvös Péter)
  - III. 1. Rövid történet
  - III. 2. A retorikai beszéd felosztása
  - III. 3. Példa a beszédnemek irodalmi használatára
    - III. 3. 1. Petőfi Sándor: Füstbe ment terv
    - III. 3. 2. József Attila: Arany
    - III. 3. 3. Akartok-e rabok lenni?
  - III. 4. Feladatok és kérdések a Retorika című fejezethez
- IV. VERSTAN (Bognár Péter)
  - IV.1. Alapvetés
    - IV.1.1. Az ismétlődés fogalma
    - IV.1.2. Verstan és poétika
    - IV.1.3. Verstan és előadásmód
  - IV.2. Magyar vers, magyar verstan
    - IV.2.1. Nemzeti versidom
    - IV.2.2. Versidomvita
  - IV.3. Általános metrika
    - IV.3.1. A Jakobson–Lotz-axiomatika
    - IV.3.2. Metrikai összetevők + metrikai szabályok
    - IV.3.3. Nyelvi összetevők + metrikai szabályok
      - IV.3.3.1. Összetevők
        - IV.3.3.1.1. A megfelelések fajtái
        - IV.3.3.1.2. A numerikus szabályozottság tárgya
      - IV.3.3.2. Szabályrendszer
        - IV.3.3.2.1. A numerikus szabályozottság elve: szám
        - IV.3.3.2.2. A numerikus szabályozottság elve: tartalom
        - IV.3.3.2.3. A numerikus szabályozottság elve: szám és tartalom
  - IV.4. Példatár a metrikai elemzésekhez
    - Átkozott legyen az éj
    - Angyaloknak nagyságos asszonya (RPHA 99)
    - Mikor Szennakerib az Jeruzsálemet (RPHA 940)
    - Elmelkedesek az örökke-valoságrol (RMKT 17, 9. 77/s)
  - IV. 5. Ellenőrző feladatok és kérdések a Verstan című fejezethez:

« Előző | Következő »

# II.3.2. A könyvbeli szöveg

A számítógépekre még az 1990-es években is alapvetően úgy tekintenek, mint amely magát a filológiai munkát nem változtatta meg, de jelentősen megkönnyítette és nagyobb pontosságot tett lehetővé.[1] A számítógépeknek a filológiai munkában való használata – amennyiben eszközként tekintünk rájuk – a filológia mindennapjainak részévé vált: könnyebb lett a rögzítés, a módosítás, a kiegészítés, gyorsabbá a szerkesztés, a keresés, és a befoglalható információk szempontjából megszűntek a könyv fizikai korlátai. Mindezek alapján úgy tűnik, a számítógépek elterjedése a humántudomány mindennapjaiban nem számolja fel sem azt a textuális kultúrát, amely meghatározza a szövegekkel való foglalatosság gyakorlatait és kijelöli hatalmi viszonyait,[2] valamint nem számolja fel a könyvbeliség sajátszerűségeit sem. A könyvbeliség, a könyvbeli szöveg kezdeteiről ugyan nincs tudományos konszenzus – Ivan Illich a skolasztikus írást és olvasást nevezi meg, mások, mint például Elizabeth Eisenstein, a nyomtatás nyugat-európai feltalálását tartják döntő jelentőségűnek[3] – jelentőségének és sajátosságainak értelmezése kapcsán azonban egyetértés van: az olvasás (és ekként a szöveg végső formába öntése is) egy olyan vizuális tevékenység, amelynek legfontosabb sajátossága az azonnali hozzáférés, amelyet a könyv hordozhatósága, az oldalak gyorsan áttekinthető elrendezése, a szöveg alfabetikus indexelése biztosít.[4] A nyomtatás jelentősége a könyvbeliség szempontjából elvitathatatlan, mivel ez teremtette meg végső soron „a társadalmi információfeldolgozás interakciómentes lehetőségét” és követelményét, azaz csak ekként válhatott a nyomtatott könyv bármilyen információ tárolásának és elosztásának elsődleges médiumává.[5] A nyugati kultúra elmúlt öt (nyolc) évszázadában éppen ezért a könyvbeli olvasás volt a „legmagasabb rendű társadalmi tevékenység” uralkodó formája és központi metaforája. Európa ipari társadalmai könyvkultúraként alkották meg identitásukat.[6]

[1]„Der Einsatz von EDV in der editorischen Arbeit grundsätzlich eine Arbeitserleichterung und eine weitaus größere Präzision in den zu erzielenden Ergebnissen mit sich bringt.” (Bodo Plachta: Editionswissenschaft. Eine Einführung in Methode und Praxis der Edition neuerer Texte. Stuttgart: Reclam. 1997. 131.)

[2]„[A] textuális kultúra nem más, mint eligazodás a szövegek rendjében, az olvasási normákban. A szövegek és olvasatok tengerében érvényes hierarchiát teremtő distinkció (a kánon változásainak követése, az értékrendek átalakulásának megítélése) addig magától értetődő, amíg bizonyossággal áll mögötte az az intézmény-rendszer, az az ideológiai apparátus, amely félreérthetetlenné teszi, miként kell az adott esetben a kéziratokkal vagy a nyomtatott betűkkel eljárnunk.” (György Péter: Memex. A könyvbe zárt tudás a 21. században. Budapest: Magvető. 2002. 15.)

[3]Ivan Illich: A szöveg szőlőskertjében. Kommentár Hugo de Sancto Victore didascalionához. Ford. Tóth Gábor. Budapest. 2001. 202–203.; Elisabeth L. Eisenstein: The printing press as an agent of change. Communications and cultural transformations in early-modern Europe. Cambridge. 2005. 3–43.

[4]Ivan Illich: A szöveg szőlőskertjében. Kommentár Hugo de Sancto Victore didascalionához. Ford. Tóth Gábor. Budapest. 2001. 171–201.

[5]Michael Giesecke: Von den Mythen der Buchkultur zu den Visionen der Informationsgesellschaft. Trendforschungen zur kulturellen Medienökologie. Frankfurt am Main. 2002. 17.

[6]Pl. Benedict Anderson: Elképzelt közösségek. Gondolatok a nacionalizmus eredetéről és elterjedéséről. Ford. Sonkoly Gábor. Budapest: L'Harmattan−Atelier. 2006. 23–51.

## Feladat

Olvassa el az idézetet és válaszoljon a kérdésekre!

Úgy hozta-bé tovább a’ szokás, hogy a’ fő-személyeknek szóló levelekben a’ fellyűl-irás, vagy titulus fellyűl valamivel nagyobb betűtskékkel tétetvén, a’ levél három, vagy négy újnival alább kezdődik, a’ névnek alá-irása pedig a’ levél után hagyott alkalmas üreggel a’ papiros vége felé, vagy végére tétetik, és balról-is a’ papirosnak vagy három újni ürege hagyattatik: a’ hasonló személyek között egész formában közép mód tartatik: az alatsonobbakhoz való levelekben pedig se fellyűl, se balról, sem alól ollyan szélek, és üregek nem hagyattatnak. (Mészáros Ignác: Minden esetekre el-készült magyar szekretarius. Pest. 1793. 452.)

- A kéziratos levél elrendezésére vonatkozó szabályok a könyvbeli szöveg mely tulajonságaira vezethetők vissza? E szabályok milyen funkciót töltenek be a levélírásban és -olvasásban?
- Az adott részletben keressen olyan állítást, amely igazolhatja, hogy az elrendezés szabályait nem Mészáros találta ki!
- Kazinczy Ferenc Bácsmegyeynek öszve szedett levelei eredeti kiadását vizsgálva (az ajánlás, a bevezető és a levelek szövegét) fogalmazzák meg, nyomtatásban hol és hogyan lehet megőrizni a kéziratos levélre vonatkozó szabályokat? Mit gondol, utóbb miért szűnt meg a kiadványok e jellegzetessége?

« Előző | Következő »