Bevezetés az irodalomtudományba

- Bevezetés az irodalomtudományba
- Tartalomjegyzék
- Előszó
- I. INTÉZMÉNYTÖRTÉNET
  - I. 1. Egyetemek és akadémiák a késői középkorban és a korai újkorban (Balázs Mihály)
  - I. 2. Az irodalom intézménytörténete a 18-19. században (Gere Zsolt)
    - I.2.1. Az intézmény fogalma
    - I.2.2. Az irodalom intézményei
    - I.2.3. A Magyar Tudományos Akadémia
    - I.2.4. A Kisfaludy Társaság (1836-1952)
  - I. 3. Ellenőrző kérdések és feladatok az Intézménytörténet című fejezethez
- II. FILOLÓGIA
  - II.1. Fejezetek a filológia történetéből (Fazekas Sándor)
    - II.1.1. Antikvitás
    - II.1.2. A filológia a középkorban
    - II.1.3. A filológia reneszánsza – a reneszánsz filológia
    - II.1.4. Felvilágosodás
    - II.1.5.A modernkori filológia
  - II.2. Legfontosabb módszertani eljárások és szakkifejezések (Fazekas Sándor)
    - II.2.1. A stemma
    - II.2.2. Kiadástípusok
    - II. 2. 3. Fontosabb szakkifejezések listája
    - II. 2.4. Íráshordozók és medialitás
  - II. 3. Digitális filológia (Labádi Gergely)
    - II.3.1. A számítógép mint eszköz
    - II.3.2. A könyvbeli szöveg
    - II.3.3. A számítógép mint médium – a szöveg az információs társadalomban
    - II.3.4. A digitális szöveg
    - II.3.5. Mihez kezd(j)ünk a digitális szöveggel?
    - II.3.6. Digitális szöveg- és tanulmánygyűjtemények, könyvtárak
  - II. 4. Ellenőrző kérdések és feladatok a Filológia című fejezethez
- III. RETORIKA (Ötvös Péter)
  - III. 1. Rövid történet
  - III. 2. A retorikai beszéd felosztása
  - III. 3. Példa a beszédnemek irodalmi használatára
    - III. 3. 1. Petőfi Sándor: Füstbe ment terv
    - III. 3. 2. József Attila: Arany
    - III. 3. 3. Akartok-e rabok lenni?
  - III. 4. Feladatok és kérdések a Retorika című fejezethez
- IV. VERSTAN (Bognár Péter)
  - IV.1. Alapvetés
    - IV.1.1. Az ismétlődés fogalma
    - IV.1.2. Verstan és poétika
    - IV.1.3. Verstan és előadásmód
  - IV.2. Magyar vers, magyar verstan
    - IV.2.1. Nemzeti versidom
    - IV.2.2. Versidomvita
  - IV.3. Általános metrika
    - IV.3.1. A Jakobson–Lotz-axiomatika
    - IV.3.2. Metrikai összetevők + metrikai szabályok
    - IV.3.3. Nyelvi összetevők + metrikai szabályok
      - IV.3.3.1. Összetevők
        - IV.3.3.1.1. A megfelelések fajtái
        - IV.3.3.1.2. A numerikus szabályozottság tárgya
      - IV.3.3.2. Szabályrendszer
        - IV.3.3.2.1. A numerikus szabályozottság elve: szám
        - IV.3.3.2.2. A numerikus szabályozottság elve: tartalom
        - IV.3.3.2.3. A numerikus szabályozottság elve: szám és tartalom
  - IV.4. Példatár a metrikai elemzésekhez
    - Átkozott legyen az éj
    - Angyaloknak nagyságos asszonya (RPHA 99)
    - Mikor Szennakerib az Jeruzsálemet (RPHA 940)
    - Elmelkedesek az örökke-valoságrol (RMKT 17, 9. 77/s)
  - IV. 5. Ellenőrző feladatok és kérdések a Verstan című fejezethez:

« Előző | Következő »

# II. 2. 3. Fontosabb szakkifejezések listája

A filológia feladata:

1. a források összegyűjtése, részletes leírása, keletkezésük körülményeinek, idejének vizsgálata

2. azok hitelességének, egymáshoz való viszonyának lehetőség szerinti tisztázása

3. a helyes szöveg megállapítása

4. a szöveg nyelvi értelmezése

5. jelentésének megállapítása és tárgyi értelmezésének elvégzése

Alapszöveg: a kiadás alapjául választott szöveg. (Péter, i. m.)

Átírás: egy szöveg későbbi kiadás számára történő rögzítése. Egyik átírási lehetőség a betűhív átírás: elsősorban kritikai kiadások számára készül, és az eredetit betűről betűre követi, úgy, hogy régebbi szövegek esetén általában a ma már nem használatos jeleket egységesen a ma használatos alakkal helyettesíti. Természetesen készíthető minden eredeti karaktert megjelenítő kiadást is, de ez csak különösen régi, nagyobb paleográfiai értékű kéziratoknál lényeges, amikor magát a hangjelölés is tanulmányozható (ilyen a Müncheni-kódex hangjelölési rendszere).[1] Ilyen esetekben csak akkor indokolt a fakszimile kiadás helyett betűhív átírású kiadást készíteni, ha a kézirat valamilyen okból nehezen olvasható.

Emendálás: a szövegben eszközölt javítás; mindig indokolandó.[2]

Főszöveg: a kiadványból közölt szöveg. A textológiai javítások, emendálások miatt rendszerint eltér az alapszövegtől.[3]

Íráskép: Egy-egy szerző keze írása különböző jegyek, sajátosságok alapján azonosítható. Az egy életművön belüli íráskép-változásból szerencsés esetben keletkezési sorrendre is következtethetünk. Tverdota György[4] például József Attila k betűjének alakulásából (a kezdetben szabályszerű, hurokkal rendelkező kisbetűs formája hurok nélküli, csupasz szárú, nagybetűre emlékeztető írásmóddá alakult át, akár a szó közepén is) meggyőzően változtatja meg a datálatlan kézirat (korábban Esztétikai töredékek, majd Ihlet és nemzet címmel közölt esztétikai írása) keletkezési idejét, így annak az életműben betöltött helye megváltozik. [5]

Kolláció, kollacionálás: 1. két szöveg sorról sorra, sőt: betűről betűre történő összehasonlítása, az eltérések megállapítása és értékelése.

2. Egy kézirat vagy nyomtatott kötet lapsorrendjének megállapítása, illusztrációinak elhelyezése. Erre azért van szükség, mert régebbi szövegek esetén gyakran megesik, hogy a kézirat az idők során darabokra hullik, és a kötet rossz lapsorrendben kerül újbóli összeállításra. A Wathay-énekeskönyv fakszimile-kiadása például rossz sorrendben közli a kézzel festett illusztrációkat, mert a lapokat az eredeti sorrendtől eltérően kötötték újra.

Magyarázó jegyzetek: „Megadják a szövegforrások lelőhelyeit, bibliográfiai adatait, megokolják az alapszöveg kiválasztását, ismertetik a közlés elveit, a keletkezés idejét és körülményeit (formailag ez lehet elő-, utószó, a jegyzetek bevezetője, része).”[6]

Népszerű kiadás: a szöveget modernizált helyesírással, de a verselési, rímelési, nyelvtani sajátosságok megtartásával közöljük, lehetőleg a kritikai kiadás, vagy a textológiai módszerekkel kiválasztott legjobb kiadás alapján. Az egyéni írássajátosságokat is igyekszünk megtartani. Kísérőtanulmány is tartozik hozzá, amelyben megadjuk a szövegváltozatokra vonatkozó legfontosabb tudnivalókat, az átírás alapelveit, illetve magyarázó jegyzetek, amelyek segítségünkre vannak a homályos helyek megértésében.

Szövegkritika: a szövegváltozatok egymás közti viszonyait feltáró munka, amelynek során összevetjük a különböző szövegváltozatokat (emendálás), meghatározzuk a legjobb szövegváltozatot, és stemmát készítünk. Ezeket a szövegkritikai apparátusban tesszük közzé.[7]

Terminus ante quem: az a légkésőbbi időpont, ami előtt a mű keletkezett.

Terminus post quem: az a legkorábbi időpont, amely után a mű keletkezett.

Ultima manus: az utolsó kéz elve. Eszerint az tekinthető főszövegnek, amelyiket a szerző utolsóként hagy jóvá. Ettől az elvtől mérlegelés után el is térhetünk (például öncenzúra esetén).

[1] A kritikai kiadások listáját, több online hozzáférhető változattal lásd http://nyelvemlekek.oszk.hu/tud/szoevegkiadasok#szurke_muncheni (2015.05.15.).

[2] PÉTER, i. m.

[3] PÉTER, i. m.

[4] TVERDOTA György, „K betűkkel szól keményen...”, in Metafilológia 2, 546–557.

[5] József Attila összes műve már a legmodernebb kritikai kiadások alapján az interneten is elérhető: http://jozsefattila.elte.hu/

[6] Uo.

[7] Uo.

« Előző | Következő »