Bevezetés az irodalomtudományba

- Bevezetés az irodalomtudományba
- Tartalomjegyzék
- Előszó
- I. INTÉZMÉNYTÖRTÉNET
  - I. 1. Egyetemek és akadémiák a késői középkorban és a korai újkorban (Balázs Mihály)
  - I. 2. Az irodalom intézménytörténete a 18-19. században (Gere Zsolt)
    - I.2.1. Az intézmény fogalma
    - I.2.2. Az irodalom intézményei
    - I.2.3. A Magyar Tudományos Akadémia
    - I.2.4. A Kisfaludy Társaság (1836-1952)
  - I. 3. Ellenőrző kérdések és feladatok az Intézménytörténet című fejezethez
- II. FILOLÓGIA
  - II.1. Fejezetek a filológia történetéből (Fazekas Sándor)
    - II.1.1. Antikvitás
    - II.1.2. A filológia a középkorban
    - II.1.3. A filológia reneszánsza – a reneszánsz filológia
    - II.1.4. Felvilágosodás
    - II.1.5.A modernkori filológia
  - II.2. Legfontosabb módszertani eljárások és szakkifejezések (Fazekas Sándor)
    - II.2.1. A stemma
    - II.2.2. Kiadástípusok
    - II. 2. 3. Fontosabb szakkifejezések listája
    - II. 2.4. Íráshordozók és medialitás
  - II. 3. Digitális filológia (Labádi Gergely)
    - II.3.1. A számítógép mint eszköz
    - II.3.2. A könyvbeli szöveg
    - II.3.3. A számítógép mint médium – a szöveg az információs társadalomban
    - II.3.4. A digitális szöveg
    - II.3.5. Mihez kezd(j)ünk a digitális szöveggel?
    - II.3.6. Digitális szöveg- és tanulmánygyűjtemények, könyvtárak
  - II. 4. Ellenőrző kérdések és feladatok a Filológia című fejezethez
- III. RETORIKA (Ötvös Péter)
  - III. 1. Rövid történet
  - III. 2. A retorikai beszéd felosztása
  - III. 3. Példa a beszédnemek irodalmi használatára
    - III. 3. 1. Petőfi Sándor: Füstbe ment terv
    - III. 3. 2. József Attila: Arany
    - III. 3. 3. Akartok-e rabok lenni?
  - III. 4. Feladatok és kérdések a Retorika című fejezethez
- IV. VERSTAN (Bognár Péter)
  - IV.1. Alapvetés
    - IV.1.1. Az ismétlődés fogalma
    - IV.1.2. Verstan és poétika
    - IV.1.3. Verstan és előadásmód
  - IV.2. Magyar vers, magyar verstan
    - IV.2.1. Nemzeti versidom
    - IV.2.2. Versidomvita
  - IV.3. Általános metrika
    - IV.3.1. A Jakobson–Lotz-axiomatika
    - IV.3.2. Metrikai összetevők + metrikai szabályok
    - IV.3.3. Nyelvi összetevők + metrikai szabályok
      - IV.3.3.1. Összetevők
        - IV.3.3.1.1. A megfelelések fajtái
        - IV.3.3.1.2. A numerikus szabályozottság tárgya
      - IV.3.3.2. Szabályrendszer
        - IV.3.3.2.1. A numerikus szabályozottság elve: szám
        - IV.3.3.2.2. A numerikus szabályozottság elve: tartalom
        - IV.3.3.2.3. A numerikus szabályozottság elve: szám és tartalom
  - IV.4. Példatár a metrikai elemzésekhez
    - Átkozott legyen az éj
    - Angyaloknak nagyságos asszonya (RPHA 99)
    - Mikor Szennakerib az Jeruzsálemet (RPHA 940)
    - Elmelkedesek az örökke-valoságrol (RMKT 17, 9. 77/s)
  - IV. 5. Ellenőrző feladatok és kérdések a Verstan című fejezethez:

« Előző | Következő »

# III. 3. 2. József Attila: Arany

Lombozott a por még, ám elült a zaj,

elfult a homokban a sziklamoraj.

Köt a karcsú füst is, e szelíd virág

s gond érleli termőn a puszta fiát.

Édes burgonyát föd darabos talaj –

Téged is födött így a gond meg a baj.

S gondoltad, mit gondolt csendjében a táj –

a hős el van vetve, teremni muszáj.

S míg szél nyalta, tépte a rét bokrait,

lassan lépve hoztad komoly ökreid.

Verseidre raktál szép cseréptetőt

s homokot kötöttél, futó időt.

Hadd csellengjünk hozzád, vagyonos Atyánk!

Házhelyünk a puszta, kóbor a kutyánk.

Hadar a szárazság, pusztít az egér

s gőggel fortyog kásánk, de hát az mit ér?

A cím (Arany) hatásos névjáték: a retorika az érvelés forrásai körében a személyi érvek (argumenta a persona) tartja nyilván a névből vett bizonyítékokat.[1] Igaz, hogy a használatát viszonylagos egyszerűsége miatt a retorika sem javasolja, de ismerve József Attilának a nevekhez, a névadáshoz és saját nevéhez való viszonyát, a verscím onomasztikus jelentését komolyan kell vennünk.[2] A cím csak a vezetéknév (keresztnév nélkül), amely a homonymia[3] alkalmazásával utalhat egy költőelődhöz való kapcsolatra, de az arany minőségére, szimbolikájára is, azaz a szellemi fejlődés legmagasabb fokára. Az arany a legtöbb kultúrában a tökéletesség szimbóluma, a morális ítéletalkotás mércéje.[4]

A vers négy soros, négystrófás szerkezetű, 11 szótagú sorai páros ríműek. A 11-es sor nagyon régi, a mintegy 1500 magyar nyelvű verset feldolgozó repertórium szerint[5] a 16. század leggyakoribb sortípusa, a rímképlet viszont sokkal későbbi fejlemény. Itt figyelhetünk a metrikai megoldásra, a régi és új szembeállítására.

Az első strófa a beszédalany (a költő) által felidézett idős Arany Jánosra és az általa újjáteremtett (a lovagi eszményekkel szinkronba hozott) Toldi-monda szimbolikus összefüggésére utal: elment a had, tovatűnt az ideál, maradt a csend a puszta homokon. Az igeidők váltogatása (1-2. sor: múlt, 3.4. sor: jelen) is az értékek szembesítését szolgálja. A köt igének (köt a karcsú füst), miként a címnek, több jelentésrétege érvényesülhet: megköt, odaköt, marasztal, illetve megköt, megáll, mint szelíd virág. A puszta fia kétségtelenül Arany János, aki (második strófa) nem csupán személyes csapásai, hanem szemérmes egyénisége miatt is visszahúzódó volt s a múlt értékeiből (mint pl. az úgynevezett honfoglalási epika, továbbá Toldi Miklós epikus hőssé emelt alakja) építkezett (a hős el van vetve, teremni muszáj). A gond névszó paralelizmusa (1. strófa 4. sor, ill. 2. strófa 2. sor), miként a homok ismétlődése (1. strófa 2. sor, ill. 3. strófa 4. sor) a visszahúzódó, de önmaga számára biztonságosabb támpontokat kereső és kijelölő költőt, költőelődöt jellemzi.

A negyedik strófa első sorának felszólítása az elveszett és keresett apa- ill. istenképpel értelmezhető: a lírai szubjektum az apahiány feloldására apaképet próbál találni Arany Jánosban, miként (költészete szerint is) idősebb kortársaiban, például Juhász Gyulában, Babits Mihályban vagy éppen Thomas Mannban. Arany Jánost vagyonos Atyánknak szólítja meg, mintaadó mesterként, aki mindazt tudta, amit a költészet és a közélet kapcsolatáról, a hagyományról, az irodalmi ízlésről tudni lehetett s aki az elfelejtett vagy éppen elveszett értékek helyreállításában most segíthetne. A Hadar a szárazság váratlan, de stilárisan gazdag fogalmi összekapcsolás, funkciója szerint fokozza a múlt és jelen feszültségét, amit az utolsó sor filozófiai dilemmája komoly megfontolásra ajánl: az öntudatos de értékvesztett lelkesedés, most, a hagyományokat átértelmező manipulatív világban keveset ér, ezért másfajta magatartásra (esetleg éppen visszahúzódásra) buzdít.

[1] A személyi érvek körébe tartozhat mindaz, ami egy személyt bármely szempontból jellemezhet:

1. család vagy nemzetség (familia vagy genus),
2. nemzet (natio),
3. haza (patria),
4. nem (sexus),
5. életkor (aetas),
6. nevelés (educatio),
7. testalkat (habitus corporis),
8. vagyoni helyzet (fortuna),
9. jellemvonás (animi natura),
10. foglalkozás (studia),
11. korábbi tettek és mondások (ante acta dictaque),
12. név (nomen),

A személyi érvek mellett fontos szerepet játszanak a tárgyi érvek (argumenta a re): ezek az okból, helyből, időből , képességekből, minősítésből és a hasonlóból vett érvek;

[2] onomasztika: névtan, a nyelvészetnek a tulajdonnevekkel foglalkozó területe;

[3] Szemantikai alakzat: két vagy több szó azonos hangzásával kapcsolatos jelenség. Veszélyezteti a beszéd világosságát, de az irodalmi szövegekben igen gyakori, funkciója itt a többértelműség;

[4] Csak egyetlen példa a korai újkor filozófikus-tudós magyar irodalmából: Rimay János Balassi Bálintot dicsőítő versének (elogium) második strófája így kezdődik: „Vagy Syren, vagy Circe, vagy Magyar Amphion // Arany írásodban nincsen peníszes ón stb”

[5] A 16. századi magyar vers repertóriumáról (RPHA) a Filológia című fejezetben bővebben is volt szó.

« Előző | Következő »