Bevezetés az irodalomtudományba

- Bevezetés az irodalomtudományba
- Tartalomjegyzék
- Előszó
- I. INTÉZMÉNYTÖRTÉNET
  - I. 1. Egyetemek és akadémiák a késői középkorban és a korai újkorban (Balázs Mihály)
  - I. 2. Az irodalom intézménytörténete a 18-19. században (Gere Zsolt)
    - I.2.1. Az intézmény fogalma
    - I.2.2. Az irodalom intézményei
    - I.2.3. A Magyar Tudományos Akadémia
    - I.2.4. A Kisfaludy Társaság (1836-1952)
  - I. 3. Ellenőrző kérdések és feladatok az Intézménytörténet című fejezethez
- II. FILOLÓGIA
  - II.1. Fejezetek a filológia történetéből (Fazekas Sándor)
    - II.1.1. Antikvitás
    - II.1.2. A filológia a középkorban
    - II.1.3. A filológia reneszánsza – a reneszánsz filológia
    - II.1.4. Felvilágosodás
    - II.1.5.A modernkori filológia
  - II.2. Legfontosabb módszertani eljárások és szakkifejezések (Fazekas Sándor)
    - II.2.1. A stemma
    - II.2.2. Kiadástípusok
    - II. 2. 3. Fontosabb szakkifejezések listája
    - II. 2.4. Íráshordozók és medialitás
  - II. 3. Digitális filológia (Labádi Gergely)
    - II.3.1. A számítógép mint eszköz
    - II.3.2. A könyvbeli szöveg
    - II.3.3. A számítógép mint médium – a szöveg az információs társadalomban
    - II.3.4. A digitális szöveg
    - II.3.5. Mihez kezd(j)ünk a digitális szöveggel?
    - II.3.6. Digitális szöveg- és tanulmánygyűjtemények, könyvtárak
  - II. 4. Ellenőrző kérdések és feladatok a Filológia című fejezethez
- III. RETORIKA (Ötvös Péter)
  - III. 1. Rövid történet
  - III. 2. A retorikai beszéd felosztása
  - III. 3. Példa a beszédnemek irodalmi használatára
    - III. 3. 1. Petőfi Sándor: Füstbe ment terv
    - III. 3. 2. József Attila: Arany
    - III. 3. 3. Akartok-e rabok lenni?
  - III. 4. Feladatok és kérdések a Retorika című fejezethez
- IV. VERSTAN (Bognár Péter)
  - IV.1. Alapvetés
    - IV.1.1. Az ismétlődés fogalma
    - IV.1.2. Verstan és poétika
    - IV.1.3. Verstan és előadásmód
  - IV.2. Magyar vers, magyar verstan
    - IV.2.1. Nemzeti versidom
    - IV.2.2. Versidomvita
  - IV.3. Általános metrika
    - IV.3.1. A Jakobson–Lotz-axiomatika
    - IV.3.2. Metrikai összetevők + metrikai szabályok
    - IV.3.3. Nyelvi összetevők + metrikai szabályok
      - IV.3.3.1. Összetevők
        - IV.3.3.1.1. A megfelelések fajtái
        - IV.3.3.1.2. A numerikus szabályozottság tárgya
      - IV.3.3.2. Szabályrendszer
        - IV.3.3.2.1. A numerikus szabályozottság elve: szám
        - IV.3.3.2.2. A numerikus szabályozottság elve: tartalom
        - IV.3.3.2.3. A numerikus szabályozottság elve: szám és tartalom
  - IV.4. Példatár a metrikai elemzésekhez
    - Átkozott legyen az éj
    - Angyaloknak nagyságos asszonya (RPHA 99)
    - Mikor Szennakerib az Jeruzsálemet (RPHA 940)
    - Elmelkedesek az örökke-valoságrol (RMKT 17, 9. 77/s)
  - IV. 5. Ellenőrző feladatok és kérdések a Verstan című fejezethez:

« Előző | Következő »

# III. 2. A retorikai beszéd felosztása

A rövid történet kapcsán említettük már a kialakult retorikai beszédnemeket, amelyek minden megszólalás modelleseteinek tekinthetőek. Ezeket a retorika első nagy fejezete, az inventio (feltalálás) tárgyalja részletesebben.

E három nem (genus, többes szám: genera) a szónok, a beszéd státusza és a közönség szempontjából meghatározó. Figyelni kellett azonban, érthetően, a közönség értékeire, igényeire, műveltségére, pszichikai állapotára, befolyásolhatóságára, vagyis az un. ’elvárásokra’, azaz a ’várakozási látkörre’. Ebből a másik fontos szempontból a retorika öt fokozatot különböztet meg:

genus honestum: amikor a tárgy (akár beszédben, akár írásban) már magában is eléggé meggyőző, azaz teljesen megfelel a hallgató (olvasó) értékeinek, várakozásainak;

példa: „ne bántsd a magyart” stb. (Zrínyi Miklós);

vagy: Balra tőlem Arad, / jobbra Temesvár. / Fölöttem berobbantott, huzatos mennybolt. / Merre forduljak, hogy ne lássam többé / a frakkos hóhérok / idáig sugárzó palotáit? (Csoóri Sándor, Csontok és szögek. Trianon nyolcvanadik évfordulóján, 2. vsz.);

genus humile: a hallgatót (olvasót) nem érdekli a téma, az túl közhelyes, nagyon alacsony szintű, itt fontos a figyelem, az érdeklődés felkeltése;

példa: Garaczi László: Nevetnek az angyalok, [47 bagatell], Pécs, Jelenkor, 2002, Die, 22-23;

„Már az is jó volt, hogy Németországból Die-be utazni. ’Die Festival’.

Das Festival, helyesbített egy ismerősön.

Das! Festival, ordította …stb.”

genus dubium anceps: a tárgy, a téma kétséges, bizonytalan, a kérdésre különböző, de azonos értékű válasz adható, itt a hallgató (olvasó) jóindulatát kell megnyerni;

példa: Vörösmarty, Szózat, részlet: Még jőni kell, még jőni fog / egy jobb kor, mely után buzgó imádság epedez százezrek ajakán

Vagy jőni fog, ha jőni kell / A nagyszerű halál / hol a temetkezés fölött / egy ország vérben áll;

genus admirabile: itt a téma (tárgy) meglepő, esetleg akár sokkoló is, az általánosan elfogadott értékek ellen szól;

példa: József Attila, Kései sirató, részletek: „Harminchat fokos lázban égek mindig / s te nem ápolsz anyám. / Mint lenge, könnyű lány, ha odaintik, kinyujtóztál a halál oldalán (…) Nagyobb szélhámos vagy, mint bármelyik nő, / ki csal és hiteget! (…) Cigány vagy! Amit adtál hízelegve, / mind visszaloptad az utolsó órán!”

genus obscurum: a hallgatók (olvasók) számára nehezen érthető, nehezen átlátható;

példa: Ady Endre, Fekte zongora, részlet: „Bolond hangszer: sír, nyerít és búg / Fusson, akinek nincs bora, / Ez a fekete zongora. / Vak mestere tépi, cibálja, / Ez az Élet melódiája, /Ez a fekete zongora”;

« Előző | Következő »