A biológia alapjai tanító- és óvóképzős hallgatók számára

- A biológia alapjai tanító- és óvóképzős hallgatók számára
- Előszó
- 1. fejezet: A változatos élővilág kialakulásának feltételei és körülményei
  - 1.1. Az élet kialakulásához szükséges feltételek (fizikai és kémiai evolúció)
  - 1.2 A biológiai evolúció fontosabb állomásai
  - 1.3. A kontinensek helyzetének hatása az élőlények elterjedésére
  - 1.4. Az éghajlat hatása az élővilágra
  - Feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 2. fejezet: Az élőlények szerveződési szintjei
  - 2.1. Egyed alatti szerveződési (infraindividuális) szintek
  - 2.2. Egyed feletti (szupraindividuális) szintek
  - 2.3. A fejlődéstörténeti rendszerezés alapjai
    - 2.3.1. A törzsfejlődés bizonyítékai:
  - 2.4. A fejlődéstörténeti rendszerezés főbb csoportjai
  - 2.5. A rendszerezés alapegysége a faj
  - Kérdések - feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 3. fejezet: Egysejtűek
  - 3.1. Prokarióták
    - Heterotrófok
    - Autotrófok
  - 3.2. Eukarióták
  - 3.3. Egysejtű állatok
  - 3.4. Egysejtű növények
  - 3.5. Gombaszerű egysejtűek
  - 3.6. Vírusok, mint élettevékenységeket átprogramozó „lények”
    - 3.6.1. A vírusok általános jellemzése
    - 3.6.2. A vírusok típusai
  - Kérdések - feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 4. fejezet: Többsejtű növények
  - 4.1. Moszatok
    - 4.1.1. Zöld moszatok
    - 4.1.2. Barázdásmoszatok
    - 4.1.3. Sárgásmoszatok
    - 4.1.4. Barnamoszatok
    - 4.1.5. Vörösmoszatok
  - 4.2. Mohák (Bryophyta)
    - 4.2.1. A mohák jelentősebb rendszertani csoportjai
  - 4.3. Harasztok (Pteridophyta)
    - 4.3.1. A harasztok főbb rendszertani csoportjai
  - 4.4. Nyitvatermők (Gymnospermatophyta)
    - 4.4.1. A nyitvatermők rendszertani csoportjai
  - 4.5. Zárvatermők (Angiospermatophyta)
    - 4.5.1. A zárvatermők főbb rendszertani csoportjai
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 5. Többsejtű gombák és zuzmók
  - 5.1. Rajzóspórás gombák
  - 5.2. Járomspórás gombák
  - 5.3. Tömlősgombák
  - 5.4. Bazídiumos gombák
  - 5.5. Zuzmók
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 6. fejezet: Többsejtű állatok
  - 6.1. Szivacsok (Porifera) törzse
    - 6.1.1. A szivacsok általános jellemzése
    - 6.1.2. Szaporodásuk
    - 6.1.3. A szivacsok jelentősége
  - 6.2. A csalánozók törzse
    - 6.2.1. A csalánozók
    - 6.2.2. Csalánozók előfordulása
  - 6.3. Laposférgek
  - 6.4. Fonalférgek
  - 6.5. Gyűrűsférgek
  - 6.6. Puhatestűek (Mollusca)
    - 6.6.1. Kagylók
    - 6.6.2. Csigák
    - 6.6.3. Fejlábúak
  - 6.7. Ízeltlábúak (Arthropoda)
    - 6.7.1. A rovarok általános jellemzése
    - 6.7.2. A rovarok (hatlábúak) fontosabb rendszertani csoportjai
  - 6.8.Tüskésbőrűek (Echinodermata) törzse
  - 6.9. Előgerinchúrosok (zsákállatok) és fejgerinchúrosok törzse
  - 6.10. Gerincesek (Vertebrata)
    - 6.10.1. Halak (Pisces)
    - 6.10.2. Kétéltűek (Amphibia)
    - 6.10.3. Hüllők (Reptilia)
    - 6.10.4. Madarak (Aves)
      - A madarak fontosabb csoportjai - előfordulásuk
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 1
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 2
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 3.
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 4.
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 5.
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 6.
    - 6.10.5.Emlősök (Mammalia)
      - Rendszerezésük – elterjedésük 1.
      - Rendszerezésük – elterjedésük 2.
      - Rendszerezésük – elterjedésük 3.
      - Rendszerezésük – elterjedésük 4.
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 7. fejezet: Hazai életközösségek
  - 7.1. Élőlények és környezetük
    - 7.1.1. Ökológiai alapfogalmak
    - 7.1.2. Az együttélés formái
    - 7.1.3. Az élőhelyek minősége
    - 7.1.4. A fülke (niche) fogalma
    - 7.1.5. A táplálék-piramis (Elton-piramis)
  - 7.2. Hazai erdők élővilága
  - 7.3. A füves területek élővilága
  - 7.4. A víz és vízpart élővilága
  - Kérdések - feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 8. fejezet: Magyarországon termesztett növények és védelmük
  - 8.1. Szántóföldi növénytermesztés
  - 8.2. Magyarországon termesztett zöldségfélék
  - 8.3. Magyarországon termesztett főbb gyümölcsfélék – régi magyar gyümölcsfajták védelme
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 9. fejezet: Tenyésztett állatok
  - 9.1. Őshonos magyar háziállatok (nemzeti kincsek)
  - 9.2. Legelterjedtebb háziállatfajták
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 10. fejezet: Az élő természet védelme
  - 10.1. Az élőlények sokféleségének (biodiverzitás) jelentősége és megőrzési lehetőségei
  - 10.2. Természetvédelem
    - 10.2.1 Nemzetközi természetvédelmi kategóriák
    - 10.2.2. Magyarországon alkalmazott természetvédelmi kategóriák
  - 10.3. Magyarország nemzeti parkjai
    - 10.3.1. Hortobágyi Nemzeti Park
    - 10.3.2. Kiskunsági Nemzeti Park
    - 10.3.3. Körös-Maros Nemzeti Park
    - 10.3.4. Aggteleki Nemzeti Park
    - 10.3.5. Bükki Nemzeti Park
    - 10.3.6. Balaton-felvidéki Nemzeti Park
    - 10.3.7. Őrségi Nemzeti Park
    - 10.3.8. Fertő-Hanság Nemzeti Park
    - 10.3.9. Duna-Dráva Nemzeti Park
    - 10.3.10. Duna-Ipoly Nemzeti Park
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 11. fejezet: Összegzés – gyakorlás – ellenőrzés
  - Feladatok

« Előző | Következő »

# 6.10.3. Hüllők (Reptilia)

A hüllők a karbon időszakban valószínűleg úgy jöttek létre, hogy néhány ősi kétéltű bőre jobban elszarusodott, mint a többieké, emiatt az állatok nem száradtak ki olyan gyorsan. Így a vízparttól távolabb a szárazabb, táplálékban gazdag, ragadozómentes területeken több táplálékhoz jutottak, mert nem kellett versengeniük a fajtársaikkal a helyért és élelemért sem. Mivel így előnyösebb helyzetbe jutottak, el tudtak szaporodni és egyre jobban elterjedtek a szárazföldön. A kültakaró megváltozása magával hozta a többi szerv változását is. Mivel a vastag bőrön keresztül nem tudtak az állatok lélegezni, így a tüdejük is tagoltabb, nagyobb felületet biztosít a gázcseréhez. A fejlettebb gázcsere előidézte a keringési rendszer tökéletesedését is, mert a légzési gázokat a sejtekig az juttatja el. A víztől eltávolodva a szaporodásnak is függetlenednie kellett a víztől. A petéket egyre vastagabb fehérje- és héjréteg védte a kiszáradástól, kialakult a tojás. Az évezredek során az ősi kétéltűekből kialakultak a hüllők, melyek az egész őskontinens területén sokféle megjelenési formában terjedtek el. Az őshüllők több százezer éven keresztül élték a virágkorukat, mert a meleg éghajlatú kontinens kedvező életkörülményeket biztosított számukra. Az őshüllők (dinoszauruszok) hirtelen bekövetkező kipusztulását a leginkább elfogadott tudományos magyarázat szerint egy meteorit Földbe csapódása miatt bekövetkező lehűlés és más drasztikus gyorsasággal megváltozott környezeti tényezők összessége eredményezte. Az őshüllők közül a kisebb testméretű fajok tudták túlélni ezt a természeti katasztrófát, az evolúció során ők játszottak fontosabb szerepet az újabb fajok megjelenésében.

A mai hüllőket négy különböző főcsoportba sorolhatjuk: gyíkok, kígyók, teknősök és krokodilok.

Magyarországon 15 hüllőfaj él, mindegyik védett.

Gyíkok

A gyíkok a mérsékeltövi, a trópusi és a szubtrópusi területen az adott környezethez alkalmazkodva változatos formában tudtak elterjedni. Vannak közöttük néhány centiméteres és több méteres fajok is. Valamennyi Magyarországon előforduló gyík ragadozó; főleg rovarokkal táplálkozik, közülük a fürge gyík a leggyakoribb. A fürge gyík nősténye barnás-zöld, rejtőszínű.

Fürge gyík
fotó: Molnár Gyula

A zöld gyík hímje színpompás, élénkzöld színű, a torka körül pedig azúrkék, hasa sárgás.

Zöld gyík
fotó: Eric Steinert (wikimedai.org)

Hazánkban a legkülönösebb gyík a lábatlan gyík, melyet törékeny gyíknak vagy kuszmának is nevezik.

Lábatlan gyík
forrás: herpetofauna.eoldal.hu

Kígyók

A kígyók az északi hidegövet kivéve valamennyi kontinensen elterjedtek. Közös jellemzőjük a végtagok hiánya, a villás nyelv, az összenőtt és átlátszó szemhéjak, a belső szervek a hosszú megnyúlt testhez igazodtak.

A hazánkban élő kígyók a siklófélékhez és a viperafélékhez tartoznak. A siklók teste karcsú, farkuk hosszú, egyenletesen elvékonyodó. A siklók közül leggyakoribb a vízisikló, mely a feje hátulsó-oldalsó részén található sárga félhold alakú foltról könnyen felismerhető.

Vízisikló
fotó: Molnár Gyula

Erdeinkben, köves helyeken szintén elég gyakori az erdei sikló, melynek háta sárgásbarna, egyszínű, hasa sárgásfehér, másfél méteresre is megnőhet. A siklók lágy héjú (szaruhéjú) tojással szaporodnak, melyet a nap melege költ ki.

Fiatal erdei sikló
Fotó: Bohr (wikimedia.org)

Méregfoga van, ezért a mérgeskígyók csoportjába tartozik a keresztes vipera és a parlagi vipera. A viperák farka rövid, Magyarországon mindkét faj ritka. A keresztes vipera elsősorban domb- vagy hegyvidéki területen él, így a Zemplémi-hegységben, a Beregi-síkon, Dunántúl déli részén fordul elő. Főleg rágcsáló kis emlősökkel táplálkozik, harapása az emberre is veszélyes lehet, ezért a megharapott személyt azonnal orvoshoz kell vinni. Ellenszérum beadásával az a mérget hatástalanítja. A viperák csak akkor támadnak, ha veszélyben érzik magukat, tehát ne ingereljük őket! A léptek zajára legtöbbször elmenekülnek.

Keresztes vipera
fotó: Benny Trapp (wikimedia.org)

A kisméretű rákosi vipera vagy parlagi vipera Magyarországon az Alföld északi és középső részén, valamint a Hanságban él, mérge gyengébb, az emberre nem veszélyes. A parlagi viperát először Rákosréten találták meg, ezért kapta a rákosi/rákosréti vipera nevet. Megfogyatkozott száma miatt a rákosi viperát tenyésztik is. Erről bővebben ezen a linken tájékozódhat: http://www.rakosivipera.hu/hu/rakosi-vipera-vedelmi-kozpont/

Ezen a filmen jeleneteket láthat a rákosi vipera életéből:

A viperák álelevenszülők, erre utal a nemzetség nevük is: viviperizmus = elevenszülés.

Teknősök

Teknősök a szárazföldön és a vízben is élnek, vastag has-hátoldali páncéljuk megvédi őket, így a kifejlett állatoknak természetes ellenségük nem igazán akad, ezért fordulhat elő közöttük több százéves példány is. A szárazföldi teknősök közül a legnagyobb a növényevő óriásteknős, amely a Kelet-Afrika partjai mentén húzódó szigeteken él. Dél-Európában él a szintén szárazföldi görög teknős. A görög teknős hátpáncéljának minden lemezének közepe fekete színű, melyet fekete-sárga keret szegélyez. Vadasparkokban, állatkertekben gyakran láthatjuk. A vízben élők közül a kérges teknős a legnagyobb, amely az egy tonnás tömeget is elérheti. A kérges teknős a trópusi tengerekben él, régen húsát és tojását is fogyasztották, ma védett faj.

A teknősök közül Magyarországon csak a mocsári teknős őshonos, de számuk csökken. Álló vagy lassan folyó vizekben él, ahol békákkal, halivadékokkal, kisebb halakkal, rovarokkal táplálkozik, tehát ragadozó.

Mocsári teknős
forrás: arpi.theater.hu

Krokodilok

A hüllők legfejlettebb csoportját a krokodilok rendje alkotja, melyek közül a legismertebb és a legnagyobb faj az Afrikában élő nílusi krokodil. Az aligátorok Észak-Amerika délkeleti részén találhatók. Közeli rokonaik a kajmánok Dél-Amerikában élnek. A gaviálok az észak-indiai folyókban honosak.

« Előző | Következő »