Elbeszélés a tömegkultúra korában

- Elbeszélés a tömegkultúra korában
- Tartalom
- Előszó
- Elméleti alapozás (Török Ervin)
  - 1. lecke: A tömegkultúra fogalmai
    - A „tömegkultúra”, „populáris kultúra” értékelő és leíró fogalmai
    - A tömegkultúra kialakulásának feltételei
    - Szakirodalom
  - 2. lecke: Elbeszélés és tömegkultúra
    - A modern társadalmi tér és az elbeszélések tere és ideje
    - Elbeszélés és montázs
    - Standardizáció és „mítosz”
    - Szakirodalom
  - 3. lecke: Ellenőrző kérdések
- Elbeszélés a populáris irodalomban (Török Ervin)
  - 4. lecke: A sci-fi és Jules Verne (tudományos fantasztikum és szórakoztatás)
    - Szakirodalom
  - 5. lecke: A krimi (Håkan Nesser: A gonosz arcai)
    - Szakirodalom
  - 6. lecke: A szingliregény és a Bridget Jones naplója (és az Állítsátok meg Terézanyut)
    - Szakirodalom
  - 7. lecke: Ellenőrző kérdések
- Elbeszélés a tömegfilmben (Füzi Izabella)
  - 8. lecke: Klasszikus narratíva
    - Formanyelvi és narratív jellemzők
    - Kitérő: A korai mozi és klasszikus narratíva
    - A klasszikus narratíva filmelméleti megközelítései
      - 1. Kritikai elméletek
      - 2. Kognitív-formalista elméletek
      - 3. Műfajelmélet
    - Szakirodalom
  - 9. lecke: Filmelemzés I.
    - Történet
    - Kerettörténet, expozíció
    - Karakterek
    - Kauzalitás
    - Kettős cselekményszál
    - Lezárás, megoldás
    - Műfajok versengése
  - 10. lecke: Posztklasszikus/posztmodern film
    - Kasszasikerfilmek („blockbuster”)
    - Látványosság, attrakció
    - A digitális kultúra hatása a kortárs filmre
    - Komplex narratíva és az idő
    - Szakirodalom
  - 11. lecke: Filmelemzés II.
    - Történet
    - Expozíció: történetek versengése
    - Konfliktus
    - A regény (filmbe beágyazott?) története
    - A film története
    - Film és regény mint öntükröző szerkezetek
  - 12. lecke: Kortárs televíziós sorozatok
    - Makro- és mikroszerkezet
    - Tipológia
    - Hatásmechanizmus
    - Szakirodalom
  - Ellenőrző kérdések
    - Tesztfeladatok
    - Nyitott kérdések

« Előző | Következő »

# Tipológia

A főműsoridős sorozatok vegyítik az epizodikus sorozatok (series) és a szeriális sorozatok (serials) tulajdonságait. Míg az előzőek többnyire statikus karakterekkel, állandó főszereplőkkel és változatlan történettípusokkal dolgoznak (tipikus esetben a sit-comok), az utóbbiakban a karakterek jellemfejlődése, változása és a történet kibontakozása az epizódokat átívelően is fontos jelentés létrehozó erővel bír. A lényeges különbség a sorozatok két típusa esetében az, hogy az epizodikus sorozatokba bármikor bekapcsolódhatunk, az egyes epizódok sorrendjét akár fel is cserélhetjük, a szeriális sorozatoknál az epizódok sorrendje kötött, az információk epizódonkénti adagolásának is szerepe van a történet megalkotásában.

Az epizodikus sorozatokban a történet az epizód keretein belül lezárul (a nyomozás, a helyszínelés, a bírósági ügy, a veszélyes helyzet megoldódik), a sorozatosságot az ismerős szereplők és helyzetek biztosítják, a néző ugyanannak a történettípusnak a különféle variációival találkozik − az azonos majdhogynem rituális visszatérését, az ismétlést ünnepli. A szeriális sorozatok több szinten is építik a történetet, az érdeklődést azáltal tartják fenn, hogy a lezárást folyamatosan elhalasztják, késleltetik. Tiszta formájában talán egyik sorozattípus sem található meg a kortárs televízió-sorozatokban. Az epizodikus narratívák esetében, ha más nem, akkor az előzetesen felhalmozott nézői többlettudás mégiscsak hozzájárul a részek feletti történet alakulásához, az előrehaladáshoz, ellenkező esetben a karakterek úgy tűnnek fel, mint olyan automaták, akik folyamatosan ugyanazon típusú események részesei, viszont nincsen történetük, emlékezetük, hogy beépíthessék korábbi tapasztalataikat. Ez a sorozattípus egy olyan szerkezetet jelöl, ahol a téma vég nélküli variációjával találkozunk, az epizódok viszonya a puszta egymás mellé rendelés; a sorozatnak nincs eleje és vége, bármeddig folytatható. Ezt a struktúrát motiválják azok a sorozatok, melyek egy-egy foglalkozás köré szerveződnek: a nyomozók újabb és újabb bűnügyeket oldanak meg, az orvosok újabb és újabb betegeket gyógyítanak, tűzoltók, mentősök, temetkezési vállalkozók, ügyvédek stb. újabb és újabb eseteit követhetjük nyomon. Ezeknél a sorozatoknál általában a magánéleti történetszál alakulása biztosítja az epizódok feletti narratív előrehaladást (változást, fejlődést), melyhez az egyes esetek megoldása vagy hozzájárul, vagy sem.

A szeriális sorozatok esetében is szükség van arra, hogy a történet az epizódo(ko)n belül legalább ideiglenes nyugvópontra jusson, egyes történetszálak (átmenetileg) elvarródjanak − mindenféle lezárás vég nélküli elhalasztása valószínűleg frusztrálóan hatna a nézőre. A nézői figyelem ökonómiája itt abban nyilvánul meg, hogy az egyes események, történések két szinten is elkönyvelhetőek: egyrészt az epizód viszonylag zárt összefüggésein belül, másrészt az évad vagy az évadok feletti ívek, történetszálak építésében. Gayer Zoltán a Médiakutatóban megjelent tanulmányában a szeriális sorozatokon belül (http://www.mediakutato.hu/cikk/2005_04_tel/05_a_befogadas) további két típust különít el. Az első típus, melyet elnyújtott játékfilmnek nevez, egy általában egyszerű és lezárható történet narratív szerkezetét mutatja akár az egészestés játékfilm, csakhogy a fő konfliktus megoldását rengeteg bonyodalom, fejlemény, mellékszál és alkonfliktus akadályozza. Az életmesének nevezett típusban nincs egy kiemelhető történetszál, sem a jó és gonosz ellentétpárokba rendezhető főszereplők, ehelyett a szereplők megsokszorozásával több szálon futó, párhuzamos történeteket kapunk. A szereplőkhöz kapcsolódó történetszálakban egyes problémák megoldódnak, és aztán újak jelentkeznek. A szereplők gyakran egy közösséghez tartoznak (egy kórház dolgozói, egy lakótelep lakói, egy texasi város olajmágnásai). Ezeknek a történeteknek nincsen lezárása, inkább a fiktív szereplők életének a metszetei; az életmese típusú sorozat történeteit nem lehet befejezni, csak abbahagyni. A nézőnek nem szükséges észben tartania a sorozat minden egyes epizódjának a történéseit, több száz vagy ezer epizód után már fel sem tudja valószínűleg idézni a legkorábbiakat, inkább csak az olykor cserélődő szereplők jellemvonásai, a hozzájuk kapcsolódó események, történések s a folyton áthelyeződő problémák orientálják a sorozat követése során. Ebbe a típusba tartoznak a magyar kereskedelmi csatornákon főműsoridőben vetített sorozatok is (Barátok közt [Kalamár Tamás et al, 1998-], Jóban Rosszban [2005-]).

## Feladat

Böngésszen!

1. Milyen más sorozattípusokat különböztet meg Gayer Zoltán tanulmánya?

2. Melyik típusba sorolná a szappanoperát és miért? Milyen használatai vannak ennek a fogalomnak ma forgalomban?

A sorozatokat tehát aszerint osztályozhatjuk, hogy az egyes részek a fő történethez hogyan kapcsolódnak, néhány kiemelt szereplőt helyeznek-e középpontba, vagy sokszámú szereplő életeseményeivel foglalkoznak, van-e változás a karakterek fő attribútumait illetően, maguk a szereplők beépítik-e az önértelmezésükbe az elmúlt eseményeket. (A narratív megközelítésen kívül léteznek más osztályozási szempontok is, például a műfaji jegyek alapján: thriller-, kém-, sci-fi-, bűnügyi sorozatok stb.)

## Feladat

Alkalmazza! Mi a jelentősége az epizódok közt eltelt időnek a történet szintjén az epizodikus, illetve a szeriális sorozatokban?

« Előző | Következő »