A kitagolás folyamatai Európában és Magyarországon

- A kitagolás folyamatai Európában és Magyarországon
- Bevezető gondolatok és a tananyag célja
- 1. A felnőtt értelmi fogyatékos személyek intézményes ellátásának története
  - 1.1. Az intézményes ellátás kezdetei
  - 1.2. A korai intézményes ellátás: az ideg- és elmegyógyintézetek
  - 1.3. Az „értéktelen élet”
    - 1.3.1. Az eugenikai tanok Magyarországon
  - 1.4. A II. világháború után
  - 1.5. A totális intézmények jellemzői
  - 1.6. Záró gondolatok
  - 1.7. Tudáspróba
  - Irodalom, ajánló
- 2. A normalizációs elv
  - 2.1. A normalizációs elv
    - 2.1.1 Normális napi ritmus
    - 2.1.2. Normális heti ritmus
    - 2.1.3. Normális éves ritmus
    - 2.1.4. Normális tapasztalatok az egyes életszakaszokról
    - 2.1.5. Normális tisztelet
    - 2.1.6. Normális lehetőségek a heteroszexuális világba történő beilleszkedésre
    - 2.1.7. Normális életszínvonal
    - 2.1.8. Normális környezeti feltételek
  - 2.2. A normalizációs elv továbbgondolása
  - 2.3. A normalizációs elv félreértelmezése
  - 2.4. A normalizációs elv ma – kritikai megközelítés
  - 2.5. A normalizációs elv a gyakorlatban
  - 2.6. Értelmi fogyatékos személyek lakhatási lehetőségei
    - 2.6.1. A lakóotthon
    - 2.6.2. A támogatott lakhatás
  - 2.7. Tartalmi összefoglalás
  - 2.8. Tudáspróba
  - Irodalom
- 3. A gyógypedagógián belüli paradigmák és hatásuk a felnőtt értelmi fogyatékos személyek életére
  - 3.1. Paradigmák a gyógypedagógiában
  - 3.2. A gyógypedagógiai paradigmák és mögöttes tartalmuk
    - 3.2.1. Az életminőség
    - 3.2.2. Önrendelkezés és Empowerment
    - 3.2.3. Személyes fejlődés és az egyéni szerep kiterjesztése
    - 3.2.4. Individualizáció és szükségletorientáltság
    - 3.2.5. Esélyegyenlőség és a választás szabadsága
    - 3.2.6. Polgári jogok
    - 3.2.7. Integráció és inklúzió
    - 3.2.8.1. Az integráció
    - 3.2.8.2. Az inklúzió
  - 3.3. Összefoglaló gondolatok
  - 3.4. Tudáspróba
  - Irodalom
- 4. A kitagolás nemzetközi viszonylatban
  - 4.1. Mi maga a kitagolás?
  - 4.2. A kitagolás dinamikája
  - 4.3. A kitagolás korai képviselője, Svédország
  - 4.4. Anglia
  - 4.5. Németország és Ausztria
    - 4.5.1. Németország
    - 4.5.2. Ausztria
  - 4.6. A közép- és kelet-európai országok
  - 4.7. Összefoglalás
  - 4.8. Tudáspróba
  - Irodalom, törvények
- 5. A kitagolás egy konkrét példája, Berlin
  - 5.1. Berlin – az intézményi rendszer kialakulása
  - 5.2. A berlini ellátórendszer sajátosságai
    - 5.2.1. „Szükségletcsoportok” (Hilfebedarfsgruppen)
    - 5.2.2. Esetmenedzsment
  - 5.3. A berlini lakhatási lehetőségek ma
  - 5.4. A hiányzó ellátási formákra irányuló vizsgálatok, beszámolók
    - 5.4.1. Lotse
    - 5.4.2. Clearingstelle
  - 5.5. A komplex fogyatékosság
  - 5.6. Nemzetközi példák és kitagolási programok
  - 5.7. A berlini lakhatási lehetőségek – összefoglaló záró gondolatok
  - 5.8. Tudáspróba
  - Irodalom
- 6. Nemzetközi dokumentumok
  - 6.1. A fogyatékosságügyi politika nemzetközi szinten
  - 6.2. Az ENSZ-egyezmény
  - 6.3. Európai Unió fogyatékosügyi politikája
    - 6.3.1. Európai Strukturális Alapok
  - 6.4. Európai Unió ajánlásai
  - 6.5. Összefoglaló gondolatok
  - 6.6. Tudáspróba
  - Irodalom, törvények, dokumentumok, honlapok
- 7. A magyarországi helyzet
  - 7.1.Intézményi történet Magyarországon
  - 7.2. Az intézetek lakóinak helyzete
  - 7.3. A lakóotthonok
  - 7.4. Magyarországi törvények, rendeletek
  - 7.5. Az 1998-as esélyegyenlőségi törvény
  - 7.6. A kitagolási program stratégiája
  - 7.7. A Polgári Törvénykönyv
  - 7.8. Összefoglaló gondolatok
  - 7.9. Tudáspróba
  - Irodalom, törvények, forrás
- 8. Az első kitagolási kísérletek Magyarországon
  - 8.1. Bevezető gondolatok
  - 8.2. Soros Alapítvány programja
  - 8.3. Állami programok
  - 8.4. Az első programok elszigeteltsége
  - 8.5. Lezáró gondolatok
  - 8.6. Tudáspróba
  - Irodalom, ajánlott oldalak
- 9. A „Stratégia”
  - 9.1. Stratégia – a dokumentum
  - 9.2. Intézményi Férőhely Kiváltást Koordináló Országos Testület
  - 9.3. Mentorháló
  - 9.4. Támogatási szükséglet felmérése
  - 9.5. Összefoglaló gondolatok
  - 9.6. Tudáspróba
  - Irodalom, források
- 10. Sikeres kitagolás – néhány gondolat
  - 10.1. Mit tekintünk sikeres kitagolásnak?
  - 10.2. A támogatott döntéshozatal
  - 10.3. A személyre szabott költségvetés
    - 10.3.1. Fogalmi magyarázat
  - 10.4. Megváltozott szerepek
  - 10.5. Lezáró gondolatok
  - 10.6. Tudáspróba
  - Irodalom
- 11. Az első programok Magyarországon
  - 11.1. A kitagolásban résztvevő első intézmények
  - 11.2. A települések és a kialakítani kívánt ellátás ingatlanainak jellemző
  - 11.3. Az intézményi férőhelyek alakulása
  - 11.4. Tervek a foglalkoztatásra
  - 11.5. Az intézményi struktúrák átalakulása
  - 11.6. A lakók és a dolgozók felkészítése a változásokra
  - 11.7. A környezet reakciója
  - 11.8. Összefoglaló, lezáró gondolatok
  - 11.9. Tudáspróba
  - Irodalom, tanulmányok, linkek
- Tudáspróba
  - Tudáspróba 1.
  - Tudáspróba 2.
  - Tudáspróba 3.

« Előző | Következő »

# 4.5.2. Ausztria

Ausztriában a szélesebb körű szakmai érdeklődés a 70-es években erősödik fel. Az országot átölelő program azonban nem jött létre, aminek elsődleges oka, hogy az egészségügy és a szociális ügyek elsősorban a tartományok hatásköre. A Bécsben érintettek által létrehozott „Demokratikus Pszichiátria” nevű csoportnak a bécsi programok megindításában jelentős szerepük volt (Neubauer 1999). E csoportnak köszönhetően Bécsben elindulnak a kitagolási törekvések. Azonban ez országos szinten elszigetelt eredménynek tekinthető. Az első országosan ható intézkedés az „Unterbringungsgesetz”.

Az 1991-ben életbe lépő törvény rendelkezik arról (Unterbringungsgesetz-UbG), hogy „pszichiátriai intézetbe, illetve betegek intézetébe csak az kerülhet, aki

1) pszichés beteg és önmaga vagy mások egészségét, életét veszélyezteti

2) más módon nem kezelhető, csak az intézet keretei között” (UbG § 3)

A törvényt ugyan országos szinten mozdította előre a kitagolást a gyakorlatba való kivitelezése azonban nagy eltéréseket mutat. Lingg/Theunissen (1997) a törvény gyakorlati kivitelezésében eltérő folyamatokra hívják fel a figyelmet. Három egymástól eltérő gyakorlati választ írnak le. Kisebb, kitagolt intézmények létrehozása mellett az adminisztratív kitagolásra hívják fel a figyelmet, ahol a pszichiátriák oligofrén részlegei jelentősebb változások nélkül működtek tovább. A másik a kitagolást késleltető reakció a diagnózis helyreigazítása volt, hogy a törvényi elvárásoknak megfeleljenek a már bentlakó személyek.

Ezek a megközelítések nagyon jól példázzák a nagy intézetek dominanciáját, a korábbi paradigmák (orvosi modell) szívósságát. A magyarországi kitagolások kapcsán is felmerültek hasonló „ötletek”, melyek a nagy intézetek telekmegosztásával kívánták megoldani azt a feltételt, hogy a lakóotthonok ne azonos helyrajzi számra kerüljenek, mégis szorosan kapcsolódjanak a nagy intézetekhez (lásd HVG cikk 2013).

Ausztriában a fejlődés a 90-es évektől tartományonként nagyon eltérő, semmiképpen nem egységes. Ma Ausztriában Németországhoz hasonlóan az értelmi fogyatékos személyek lakhatási lehetőségei változatos képet mutatnak. A nagy intézetek továbbra is jelentős számban léteznek az ország területén, számos más lakhatási forma mellett. Törekvések a személyre szabott költségvetésre és a „Community Care”-re Ausztriában is vannak, ezek azonban csak nagyon nehezen realizálódnak.

« Előző | Következő »