Jegyzetek a nyelvről

- Jegyzetek a nyelvről
- Bevezető
- Első rész: Beszédképzés, beszédtechnika
  - I. Hangtan: A magyar beszédhangok és tulajdonságaik
    - 1. A beszédszervek és működésük
    - 2. A magyar beszédhangok felosztása
    - 3. A hangok egymásra hatása a beszédben
      - 3.1. A magánhangzók egymásra hatása: magánhangzó-törvények
      - 3.2. A mássalhangzók egymásra hatása: mássalhangzó-törvények
    - 4. Az artikulációs bázis
    - 5. A szótag fogalma, szerkezeti felépítése
    - 6. Mondatfonetikai eszközök
      - 6.1. A magyar hangsúly
      - 6.2. A hanglejtés
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - II. Beszédtechnika a gyakorlatban, hangsúlyozási alapismeretek
    - 1. Beszédünk jellemzői
    - 2. A hangsúly és a hanglejtés
      - 2.1. Az értelmi hangsúly
      - 2.2. A beszédszünet
      - 2.3. A hangsúlyozás szabályszerűségei
        - 2.3.1. Hangsúlyos elemek a mondatban
        - 2.3.2. Hangsúlytalan elemek a mondatban
        - 2.3.3. A szünet, a kapcsolás és a tagolás
      - 2.4. Az érzelmi hangsúly(feladat)
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - Tesztkérdések - Beszédképzés, beszédtechnika
- Második rész: A szóbeli kommunikáció jellemzői
  - III. Beszédelemzés, társas érintkezés
    - 1. Társalgási szabályok
    - 2. A megszólításról
    - 3. Társalgási alapelvek
    - 4. A forduló
    - 5. A szomszédsági párok
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - IV. Kommunikáció az osztályteremben
    - 1. A tanár-diák interakció főbb sajátosságai
    - 2. Főbb udvariassági szabályok a tanórán
    - 3. Néhány didaktikai feladat kommunikációja
      - 3.1. Kérdezés
      - 3.2. Értékelés
      - 3.3. Instrukcióadás
      - 3.4. Tanári magyarázat
    - 4. Viselkedésszabályozás, az iskolai szocializáció néhány kommunikációs vonatkozása
    - 5. Rituálék az osztályteremben
    - 6. Nem nyelvi kommunikáció a tanórán
    - 7. A Pygmalion-effektus
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - Tesztkérdések - A szóbeli kommunikáció jellemzői
- Harmadik rész: Nyelvhasználati kérdések
  - V. Nyelvhelyesség: Idegen hatások és gyakori tévesztések a magyar nyelvben
    - 1. Idegen hatások, idegenszerűségek a magyar nyelvhasználatban
    - 2. Az idegen szavak ejtése és helyesírása
    - 3. Szótévesztés
    - 4. Szóláskeveredések
    - 5. Terpeszkedő kifejezések
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - VI. Nyelvhelyesség: Igekötők, ragozás, névmások, nyelvi babonák
    - 1. Igekötő-használati kérdések
    - 2. Nehézségek az ikes ragozásban
    - 3. A suksükölés – és ami körülötte van
    - 4. Egyes vonatkozó névmások használatáról – dióhéjban
    - 5. Nyelvi babonák
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - VII. Helyesírásunk problémásabb esetei: Egybe- és különírás, kis- és nagybetűs írásmód, tulajdonevek
    - 1. Helyesírásunk alapelvei
    - 2. Külön vagy egybe? Ez itt a kérdés…
      - 2.1. Az összetett szavak egybeírásának legtöbbször három fő oka van:
      - 2.2. Igekötős szavak
      - 2.3. A szóösszetételek fajtái
      - 2.4. Mozgószabályok
      - 2.5. Idegen írásmódú előtagot tartalmazó szóösszetételek esetén – a kiejtés függvényében – kétféle módon járhatunk el:
      - 2.6. Tulajdonnevet tartalmazó összetételek írásmódja
    - 3. Hogyan írjam: kisbetűvel, naggyal?
    - 4. A nevek toldalékolásának problémásabb esetei
    - 5. Tulajdonnevekből képzett melléknevek írásmódja – családnevek, földrajzi nevek:
    - 6. Intézménynevek, márkanevek, díjak, kitüntetések, címek
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - VIII. Helyesírásunk problémásabb esetei: Elválasztás, írásjelhasználat, rövidítések, számok
    - 1. Az elválasztás
    - 2. Az írásjelhasználat problematikusabb esetei
      - 2.1. Írásjelhasználat szavak között
      - 2.2. Idézőjel, idézet
      - 2.3. Írásjelhasználat – szavakon belül
    - 3. A fontosabb rövidítések, betű- és mozaikszók
    - 4. Számok írása és a keltezés – néhány fontos tudnivaló
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - IX. Levelezési ismeretek
    - 1.A hivatalos levél
    - 2.A magánlevél
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - X. Nyelvünk változatossága
    - 1. Nyelvjárások
    - 2. A magyar nyelv határon túli nyelvváltozatai
      - 2.1. A magyar mint kisebbségi anyanyelv
      - 2.2. A többközpontú magyar nyelv
      - 2.3. Miben különböznek a határon túli nyelvváltozatok?
      - 2.4. A határtalanítás programja
    - Ellenőrző feladatok
    - Irodalomjegyzék
  - Tesztkérdések - Nyelvhasználati kérdések
- Záró kérdéssor

« Előző | Következő »

# 1. Igekötő-használati kérdések

A magyar nyelv hajlékonyságára, sokoldalúságára jellemző – talán egyetlen más nyelvre sem –, hogy az igekötő nálunk önállóan is használható: Bejössz? Be. Az ún. klasszikus igekötők mellett az igekötőül is szolgáló határozószókkal együtt nagyjából száz ilyen elem módosítja, árnyalja az ige alapjelentését. Kialakulása, fejlődése folyamán legtöbb igekötőnk jelentéstáguláson esett át, nemcsak irányt jelölhet, hanem cselekvés kezdetét, végét, eredményességét stb. Az ún. normakövető nyelvhasználatban azt kell figyelembe vennünk, hogy adott esetben ad-e többletjelentést, vagy igekötő nélkül is „megáll” az ige; klasszikus példákat erre az iskolai szóhasználatból és a hivatalos stílusból hozhatunk (zárójelben az elhagyható igekötő): (be)biztosít, (be)pótol, (ki)értesít, (ki)hangsúlyoz, (le)ellenőriz stb.

Az ún. el nem váló igekötők összeforrtak az igével: befolyásol, ellenőriz, fellebbez, kivitelez, kivonatol stb. Mivel ezek az igék a befolyás, ellenőr, kivonat stb. főnevekből alakultak, helytelenek az ilyen alakok: *ellen fogom őrizni, *be tudjuk folyásolni, *ki szeretnénk vitelezni,*fel akarok lebbezni.

Fölöslegesen használunk igekötőt néhány idegen szó esetében is. A prefixum már hozzákapcsolódott, a szót azzal együtt vettük használjuk, az átlagos nyelvérzék viszont ezt nem ismeri fel, így a tő elé újra odatesszük (zárójelben a nem kívánatos formák): applikál (egybeapplikál, hozzáapplikál), deformál (eldeformál), degradál (ledegradál), exportál (kiexportál), integrál (beintegrál), invesztál (beinvesztál), redukál (leredukál), szeparál (elszeparál). Ha a szövegkörnyezet engedi, használjuk inkább a magyar megfelelőjüket: lefokoz, kiszállít, beruház, csökkent stb. (Bár nem csak az igekötőkre vonatkozik, itt jegyezzük meg, hogy – mivel a középiskolai latinoktatás több évtizede visszaszorult, – a mai beszélő nem ismeri fel a szóelemeket, mint ahogy nem érzékeli a túlfokozást sem, így hallhatunk, olvashatunk ilyen megállapításokat: „több alternatívánk van” [az eredeti jelentés szerint két választási lehetőség]; „a legoptimálisabb esetben” , „a legminimálisabb eltérés” [helyesen: a legjobb esetben vagy optimális esetben, a legkisebb vagy minimális eltérés].)

Az igekötőhiány ritkább, mint a fölösleges igekötő-használat, ám a hivatali, jogi szaknyelvben többször találunk rá példát (zárójelben a hiányzó, de nem használt igekötő): (be)iratkozási időszak, (el)tartási szerződés, mást nevezhet (meg) örökössé.

A le igekötő újabb és egyre gyakoribb alkalmazása mellett (ledermed, lebénul, ledöbben, lefárad, leizzad stb.) az ifjúsági nyelvhasználatban, a kereskedelmi médiában, a szlengben egy-két évtizede feltűnően terjed a be igekötő is – eddig szokatlan szerkezetekben. Gyakran nem is lehet pontosan megállapítani, mi az a többlet, illetve jelentésmódosulás, amelyet az ige általános jelentéséhez hozzáad. A be használata ilyenkor hangulati-stilisztikai változást okoz, és inkább rétegnyelvi sajátosságokat mutat. Például: besírt a gyerek, hirtelen beröhögött, órán szinte bealudtam, „Anyám beájulna”, X. nálam is bepróbálkozott, ezt még bevállalom stb. (A jelenségről: Nádasdy 2003, Ladányi 2004, Szili 2005.)

« Előző | Következő »