Bevezetés az irodalomtudományba

- Bevezetés az irodalomtudományba
- Tartalomjegyzék
- Előszó
- I. INTÉZMÉNYTÖRTÉNET
  - I. 1. Egyetemek és akadémiák a késői középkorban és a korai újkorban (Balázs Mihály)
  - I. 2. Az irodalom intézménytörténete a 18-19. században (Gere Zsolt)
    - I.2.1. Az intézmény fogalma
    - I.2.2. Az irodalom intézményei
    - I.2.3. A Magyar Tudományos Akadémia
    - I.2.4. A Kisfaludy Társaság (1836-1952)
  - I. 3. Ellenőrző kérdések és feladatok az Intézménytörténet című fejezethez
- II. FILOLÓGIA
  - II.1. Fejezetek a filológia történetéből (Fazekas Sándor)
    - II.1.1. Antikvitás
    - II.1.2. A filológia a középkorban
    - II.1.3. A filológia reneszánsza – a reneszánsz filológia
    - II.1.4. Felvilágosodás
    - II.1.5.A modernkori filológia
  - II.2. Legfontosabb módszertani eljárások és szakkifejezések (Fazekas Sándor)
    - II.2.1. A stemma
    - II.2.2. Kiadástípusok
    - II. 2. 3. Fontosabb szakkifejezések listája
    - II. 2.4. Íráshordozók és medialitás
  - II. 3. Digitális filológia (Labádi Gergely)
    - II.3.1. A számítógép mint eszköz
    - II.3.2. A könyvbeli szöveg
    - II.3.3. A számítógép mint médium – a szöveg az információs társadalomban
    - II.3.4. A digitális szöveg
    - II.3.5. Mihez kezd(j)ünk a digitális szöveggel?
    - II.3.6. Digitális szöveg- és tanulmánygyűjtemények, könyvtárak
  - II. 4. Ellenőrző kérdések és feladatok a Filológia című fejezethez
- III. RETORIKA (Ötvös Péter)
  - III. 1. Rövid történet
  - III. 2. A retorikai beszéd felosztása
  - III. 3. Példa a beszédnemek irodalmi használatára
    - III. 3. 1. Petőfi Sándor: Füstbe ment terv
    - III. 3. 2. József Attila: Arany
    - III. 3. 3. Akartok-e rabok lenni?
  - III. 4. Feladatok és kérdések a Retorika című fejezethez
- IV. VERSTAN (Bognár Péter)
  - IV.1. Alapvetés
    - IV.1.1. Az ismétlődés fogalma
    - IV.1.2. Verstan és poétika
    - IV.1.3. Verstan és előadásmód
  - IV.2. Magyar vers, magyar verstan
    - IV.2.1. Nemzeti versidom
    - IV.2.2. Versidomvita
  - IV.3. Általános metrika
    - IV.3.1. A Jakobson–Lotz-axiomatika
    - IV.3.2. Metrikai összetevők + metrikai szabályok
    - IV.3.3. Nyelvi összetevők + metrikai szabályok
      - IV.3.3.1. Összetevők
        - IV.3.3.1.1. A megfelelések fajtái
        - IV.3.3.1.2. A numerikus szabályozottság tárgya
      - IV.3.3.2. Szabályrendszer
        - IV.3.3.2.1. A numerikus szabályozottság elve: szám
        - IV.3.3.2.2. A numerikus szabályozottság elve: tartalom
        - IV.3.3.2.3. A numerikus szabályozottság elve: szám és tartalom
  - IV.4. Példatár a metrikai elemzésekhez
    - Átkozott legyen az éj
    - Angyaloknak nagyságos asszonya (RPHA 99)
    - Mikor Szennakerib az Jeruzsálemet (RPHA 940)
    - Elmelkedesek az örökke-valoságrol (RMKT 17, 9. 77/s)
  - IV. 5. Ellenőrző feladatok és kérdések a Verstan című fejezethez:

« Előző | Következő »

# II.1.1. Antikvitás

Az ókor Homérosz nagyra értékelt szövegeihez kapcsolódóan alakította ki azon technikák egy részét, amelyek még ma is a szöveggondozás alapműveleteit jelentik. A legenda szerint az eredetileg szóban keletkezett két eposz, az Iliász és az Odüsszeia írásbeli rögzítésére a hatodik században, Peisistratos tyrannos uralkodása alatt került sor (NÉMETH György et al., Görög művelődéstörténet, Osiris, 2006, 164). A szándék egyértelműen a konzerválás volt: a rugalmas, bővíthető, átírható és átíródó művet igyekezett egy adott formában megőrizni, rögzíteni. A világra vonatkozó ismeretek teljes tárházának tekintették ezeket az eposzokat, és a grammatikusoknak nevezett értelmezők, akik a későbbi filológusok módjára nem pusztán a nyelvi szerkezetekkel, hanem a szavak hangalakjával, a romlott alakok emendálásával és szövegmagyarázatokkal is foglalkoztak, az eposzokat mindenféle irányból – vallásosan, morálisan, természettudományosan, a görögség történelmére vonatkozólag -- képesek voltak olvasni és értelmezni. Az szóbeliség és írásbeliség közötti médiumváltás korábbiaknál pontosabb feltárásához a homéroszi művek előadásainak változását kell vizsgálat tárgyává tenni.[1]

Az ókor filológiai csúcsteljesítménye az alexandriai könyvtár létrehozása volt, a Nagy Sándor alapította, a Nílus torkolatánál álló városban. Az ott dolgozó textológusok és szövegmagyarázók (a grammatikusok) létrehozták a homéroszi eposzok kiadásait, kimunkálták a textológia máig használatos munkamódszereit (amelyeket elméleti munkákban, ahogy ők nevezték: grammatikákban is kifejtettek), és létrehozták azt a szövegtárat, amely az ókor összes fontos munkájának kéziratát tartalmazta. Habár a könyvtár Iulius Caesar alatt megsemmisült, ránk maradt katalógusaik és a művekből készített tartalmi kivonataik segítségével sok műről tudomást szerezhettünk, ami azóta már megsemmisült. Apollónios és Kallimakhos is az ottani könyvtárvezetők sorába tartozott; előbbi Argonauticájával, utóbbi himnuszairól költőként is ismertté vált.[2]

[1] A bonyolult kérdéshez l. Gregory NAGY, A homérosi szöveg és a többalakúság problémái, in Metafilológia 1, szöveg-variáns-kommentár, ford. RUNG Ádám, szerk. DÉRI Balázs et al, Bp, 2011, 413–432, UŐ, Poetry as performance. Homer and beyond, Cambridge University Press, Cambridge – New York – Melbourne, 1996., ill. NÉMETH György et al., Görög művelődéstörténet, Osiris, 2006, 187-188.

[2] Részletesebben l. KOZÁK Dániel cikkét, http://www2.szepmuveszeti.hu/hyperion/lexikon.php?id=218, (ell. 2015.05.15.)

« Előző | Következő »