A biológia alapjai tanító- és óvóképzős hallgatók számára

- A biológia alapjai tanító- és óvóképzős hallgatók számára
- Előszó
- 1. fejezet: A változatos élővilág kialakulásának feltételei és körülményei
  - 1.1. Az élet kialakulásához szükséges feltételek (fizikai és kémiai evolúció)
  - 1.2 A biológiai evolúció fontosabb állomásai
  - 1.3. A kontinensek helyzetének hatása az élőlények elterjedésére
  - 1.4. Az éghajlat hatása az élővilágra
  - Feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 2. fejezet: Az élőlények szerveződési szintjei
  - 2.1. Egyed alatti szerveződési (infraindividuális) szintek
  - 2.2. Egyed feletti (szupraindividuális) szintek
  - 2.3. A fejlődéstörténeti rendszerezés alapjai
    - 2.3.1. A törzsfejlődés bizonyítékai:
  - 2.4. A fejlődéstörténeti rendszerezés főbb csoportjai
  - 2.5. A rendszerezés alapegysége a faj
  - Kérdések - feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 3. fejezet: Egysejtűek
  - 3.1. Prokarióták
    - Heterotrófok
    - Autotrófok
  - 3.2. Eukarióták
  - 3.3. Egysejtű állatok
  - 3.4. Egysejtű növények
  - 3.5. Gombaszerű egysejtűek
  - 3.6. Vírusok, mint élettevékenységeket átprogramozó „lények”
    - 3.6.1. A vírusok általános jellemzése
    - 3.6.2. A vírusok típusai
  - Kérdések - feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 4. fejezet: Többsejtű növények
  - 4.1. Moszatok
    - 4.1.1. Zöld moszatok
    - 4.1.2. Barázdásmoszatok
    - 4.1.3. Sárgásmoszatok
    - 4.1.4. Barnamoszatok
    - 4.1.5. Vörösmoszatok
  - 4.2. Mohák (Bryophyta)
    - 4.2.1. A mohák jelentősebb rendszertani csoportjai
  - 4.3. Harasztok (Pteridophyta)
    - 4.3.1. A harasztok főbb rendszertani csoportjai
  - 4.4. Nyitvatermők (Gymnospermatophyta)
    - 4.4.1. A nyitvatermők rendszertani csoportjai
  - 4.5. Zárvatermők (Angiospermatophyta)
    - 4.5.1. A zárvatermők főbb rendszertani csoportjai
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 5. Többsejtű gombák és zuzmók
  - 5.1. Rajzóspórás gombák
  - 5.2. Járomspórás gombák
  - 5.3. Tömlősgombák
  - 5.4. Bazídiumos gombák
  - 5.5. Zuzmók
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 6. fejezet: Többsejtű állatok
  - 6.1. Szivacsok (Porifera) törzse
    - 6.1.1. A szivacsok általános jellemzése
    - 6.1.2. Szaporodásuk
    - 6.1.3. A szivacsok jelentősége
  - 6.2. A csalánozók törzse
    - 6.2.1. A csalánozók
    - 6.2.2. Csalánozók előfordulása
  - 6.3. Laposférgek
  - 6.4. Fonalférgek
  - 6.5. Gyűrűsférgek
  - 6.6. Puhatestűek (Mollusca)
    - 6.6.1. Kagylók
    - 6.6.2. Csigák
    - 6.6.3. Fejlábúak
  - 6.7. Ízeltlábúak (Arthropoda)
    - 6.7.1. A rovarok általános jellemzése
    - 6.7.2. A rovarok (hatlábúak) fontosabb rendszertani csoportjai
  - 6.8.Tüskésbőrűek (Echinodermata) törzse
  - 6.9. Előgerinchúrosok (zsákállatok) és fejgerinchúrosok törzse
  - 6.10. Gerincesek (Vertebrata)
    - 6.10.1. Halak (Pisces)
    - 6.10.2. Kétéltűek (Amphibia)
    - 6.10.3. Hüllők (Reptilia)
    - 6.10.4. Madarak (Aves)
      - A madarak fontosabb csoportjai - előfordulásuk
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 1
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 2
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 3.
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 4.
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 5.
      - Jelentősebb madár rendek és példafajok 6.
    - 6.10.5.Emlősök (Mammalia)
      - Rendszerezésük – elterjedésük 1.
      - Rendszerezésük – elterjedésük 2.
      - Rendszerezésük – elterjedésük 3.
      - Rendszerezésük – elterjedésük 4.
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 7. fejezet: Hazai életközösségek
  - 7.1. Élőlények és környezetük
    - 7.1.1. Ökológiai alapfogalmak
    - 7.1.2. Az együttélés formái
    - 7.1.3. Az élőhelyek minősége
    - 7.1.4. A fülke (niche) fogalma
    - 7.1.5. A táplálék-piramis (Elton-piramis)
  - 7.2. Hazai erdők élővilága
  - 7.3. A füves területek élővilága
  - 7.4. A víz és vízpart élővilága
  - Kérdések - feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 8. fejezet: Magyarországon termesztett növények és védelmük
  - 8.1. Szántóföldi növénytermesztés
  - 8.2. Magyarországon termesztett zöldségfélék
  - 8.3. Magyarországon termesztett főbb gyümölcsfélék – régi magyar gyümölcsfajták védelme
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 9. fejezet: Tenyésztett állatok
  - 9.1. Őshonos magyar háziállatok (nemzeti kincsek)
  - 9.2. Legelterjedtebb háziállatfajták
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és ajánlott irodalom
- 10. fejezet: Az élő természet védelme
  - 10.1. Az élőlények sokféleségének (biodiverzitás) jelentősége és megőrzési lehetőségei
  - 10.2. Természetvédelem
    - 10.2.1 Nemzetközi természetvédelmi kategóriák
    - 10.2.2. Magyarországon alkalmazott természetvédelmi kategóriák
  - 10.3. Magyarország nemzeti parkjai
    - 10.3.1. Hortobágyi Nemzeti Park
    - 10.3.2. Kiskunsági Nemzeti Park
    - 10.3.3. Körös-Maros Nemzeti Park
    - 10.3.4. Aggteleki Nemzeti Park
    - 10.3.5. Bükki Nemzeti Park
    - 10.3.6. Balaton-felvidéki Nemzeti Park
    - 10.3.7. Őrségi Nemzeti Park
    - 10.3.8. Fertő-Hanság Nemzeti Park
    - 10.3.9. Duna-Dráva Nemzeti Park
    - 10.3.10. Duna-Ipoly Nemzeti Park
  - Kérdések – feladatok
  - Felhasznált és javasolt irodalom
- 11. fejezet: Összegzés – gyakorlás – ellenőrzés
  - Feladatok

« Előző | Következő »

# 6.10.1. Halak (Pisces)

A régi rendszer szerint a halakat két csoportra tagolták: a porcos- és csontos halakra. A fejletlenebbek a porcos halak, melyek közé a cápák és ráják tartoznak. A legősibb képviselőik a földtörténeti ókor kambriumának végén jelentek meg. A porcos halaknál a kopoltyúrések szabadon vannak, míg a fejlettebb csontos halaknál kopoltyúfedő védi a kopoltyút. A porcos halak tengerekben, a csontos halak tengerben és édesvízben is elterjedtek.

A Magyarországon élő közel 100 halfaj a csontos halak közé tartozik. E fajokra példákat a vízi életközösség (7.4 fejezet) tárgyalásakor mutatunk be.

A halak kültakarója többrétegű el nem szarusodó laphám. A többrétegű hám és az alatta levő kötőszövet együttesen bőrt (új szervet) alkot. A bőrben sok mirigy van, melyek váladéka a test felszínét síkossá teszi, amely egyrészt védi az állatot a kórokozóktól, másrészt csökkenti az ellenállást a vízben. A legtöbb halnak pikkelyei is vannak a kültakarón, melyek színe, mintázata, ezüstös- fémes csillogása nagyon változatos és fajra jellemző.

A halak farokúszója jobbra-balra csapkodva („motorként”) hajtja előre a testet a vízben, de kormányzást is végez. A farokúszó és a függőlegesen álló páratlan úszók akadályozzák meg a hal oldalra dőlését úszás közben. A páros mellúszók összecsukása lefelé, a páros hasúszók a felfelé irányuló úszásban segítik a halakat. A merülésben és az emelkedésben játszik fontos szerepet az úszóhólyag, melynek gáztartalma az állat fajsúlyát változtatja. Az úszóhólyag gáztartalmát a benne elhelyezkedő gáztermelő és gázelnyelő mirigyek szabályozzák.

A halak a belső vázhoz tapadó harántcsíkolt izmokkal mozognak (ez az izomféleség már az ízeltlábúaknál is megjelent). A belső váz tengelye a háti oldalon végighúzódó gerincoszlop, amely szelvényes felépítésű csigolyákból áll. A bordákat a csigolyák nyúlványai képezik, melyek a hasi oldalon a tápcsatornát zárják körül. A csigolyák háti nyúlványai az idegrendszer gerincvelői szakaszát védik. Az idegrendszer feji részén elhelyezkedő agyvelőt is csontok zárják körbe, ez az agykoponya. A harántcsíkolt izmok a csigolyák elhelyezkedése alapján szelvényesen helyezkednek el, a hullámos lefutásuk között sok fajnál csontos szálkák vannak, amelyek erősítik az izmokat.

A halak szájának helyzetéből és nagyságából a táplálkozás módjára lehet következtetni. A szájukban gyökértelen, rágásra nem alkalmas fogak („ránőtt fogak”) találhatók, melyek feladata a zsákmány megragadása és darabokra tépése. A szájüreget a garat követi, ezután a nyelőcső, a gyomor, a vékonybél majd a vastagbél. A végbél nyílása a halak többségénél a húgy- és ivarnyílásával közös, ezt kloákának nevezzük. A halaknál hasnyálmirigy és a máj segíti az emésztést. A halak táplálkozás szempontjából növényevők, ragadozók és mindenevők lehetnek.

A halak légzőszerve a kopoltyú, amely előbél eredetű. A kopoltyúban állandóan cserélődni kell a víznek, hogy a gazdag érhálózaton keresztül megtörténhessen a légzési gázok cseréje. A gázcsere diffúzióval történik a kopoltyú ereinek vékony laphámrétegén keresztül. A gázok a nagyobb koncentrációjú hely felől a kisebb koncentrációjú hely felé áramlanak. Az oxigént és a szén-dioxidot a vér szállítja.

A halak vérkeringése zárt, a vér folyamatos csőrendszerben (erekben) áramlik. A hajszálerek falán keresztül a folyadék, az általa szállított oldott oxigén valamint a tápanyagok a szövetek közé áramlik, így állandóan van szövetfolyadék. A sejtek a szövetek közötti folyadékba ürítik a bomlásterméket és a szén-dioxidot. A szövet közötti folyadék egyik része a hajszálerek falán keresztül a vérbe, másik része a nyirokerekbe kerül. A nyirok visszaömlik a vérbe. A halak vére egy keringési körben zajlik. A szív a hasi oldalon a kopoltyúfedők találkozásánál van, mely egy vénás öbölből, egy pitvarból, és egy kamrából áll. A test felöl a vér a vénásöbölbe, onnan a pitvarba, ezután a kamrába, onnan pedig a kopoltyúba áramlik, ahol oxigénnel telítődve a fejbe és a test többi részébe jut. Ezután kezdődik a folyamat elölről. A szívben csak szén-dioxidban dús vér áramlik.

A porcos halaknak az elővese, a csontos halaknak ősvese a kiválasztó szervük. A kiválasztó szervek a vérből szűrik ki a bomlástermékeket.

A gerincesekre – így a halakra is – jellemző a jó szabályozás: a külvilágból érkező hatásokat (ingereket) felvevő érzékszerveken keresztül az ideg- és hormonrendszer összehangolt működése befogadja, feldolgozza és a túléléshez megfelelő válaszokat ad. A halak hormonjai a belső környezet állandóságát, a növekedést és a szaporodást szabályozzák. A szaglásuk a többségüknél jó, melyet a fej elején elhelyezkedő szaglógödör érzékelő sejtjei biztosítják. A tapintást a bőrben és a bajusz-szálakban található érzékelő sejtek végzik. A vízi életmódhoz való alkalmazkodás során kialakult a vízáramlást érzékelő szervük, az oldalvonal, amely a módosult pikkelyek alatt húzódik. Külső fülük és dobhártyájuk nincs, de belsőfülük van, amely a víz rezgéseinek felfogására alkalmas, de ide kapcsolódik az egyensúlyozó szervük is. A szemük a többi gerinceséhez hasonlóan hólyagszem, amely kép és színlátására is alkalmas, ennek ellenére látásuk gyenge (a vízben a többi fejlett érzékszerv miatt ez nem okoz gondot számukra). Csőidegrendszerük idegsejtjei a hám betüremkedéséből képződnek a háti oldalon, így jön létre a gerincvelő. Mivel a fej irányából több inger éri úszás közben a halakat, ott több érzékszerv fejlődött, melyek által felfogott ingereket sok idegsejt tudja csak feldolgozni, így a gerincvelő feji szakasza kiszélesedett: létrejött az agyvelő. Ez az agyvelő még fejletlen; a gerincvelő felől a nyúltagy, a kisagy, középagy, köztiagy, majd a fej száj felőli részén a nagyagyra tagolódik.

« Előző | Következő »