Bevezetés az irodalomtudományba

- Bevezetés az irodalomtudományba
- Tartalomjegyzék
- Előszó
- I. INTÉZMÉNYTÖRTÉNET
  - I. 1. Egyetemek és akadémiák a késői középkorban és a korai újkorban (Balázs Mihály)
  - I. 2. Az irodalom intézménytörténete a 18-19. században (Gere Zsolt)
    - I.2.1. Az intézmény fogalma
    - I.2.2. Az irodalom intézményei
    - I.2.3. A Magyar Tudományos Akadémia
    - I.2.4. A Kisfaludy Társaság (1836-1952)
  - I. 3. Ellenőrző kérdések és feladatok az Intézménytörténet című fejezethez
- II. FILOLÓGIA
  - II.1. Fejezetek a filológia történetéből (Fazekas Sándor)
    - II.1.1. Antikvitás
    - II.1.2. A filológia a középkorban
    - II.1.3. A filológia reneszánsza – a reneszánsz filológia
    - II.1.4. Felvilágosodás
    - II.1.5.A modernkori filológia
  - II.2. Legfontosabb módszertani eljárások és szakkifejezések (Fazekas Sándor)
    - II.2.1. A stemma
    - II.2.2. Kiadástípusok
    - II. 2. 3. Fontosabb szakkifejezések listája
    - II. 2.4. Íráshordozók és medialitás
  - II. 3. Digitális filológia (Labádi Gergely)
    - II.3.1. A számítógép mint eszköz
    - II.3.2. A könyvbeli szöveg
    - II.3.3. A számítógép mint médium – a szöveg az információs társadalomban
    - II.3.4. A digitális szöveg
    - II.3.5. Mihez kezd(j)ünk a digitális szöveggel?
    - II.3.6. Digitális szöveg- és tanulmánygyűjtemények, könyvtárak
  - II. 4. Ellenőrző kérdések és feladatok a Filológia című fejezethez
- III. RETORIKA (Ötvös Péter)
  - III. 1. Rövid történet
  - III. 2. A retorikai beszéd felosztása
  - III. 3. Példa a beszédnemek irodalmi használatára
    - III. 3. 1. Petőfi Sándor: Füstbe ment terv
    - III. 3. 2. József Attila: Arany
    - III. 3. 3. Akartok-e rabok lenni?
  - III. 4. Feladatok és kérdések a Retorika című fejezethez
- IV. VERSTAN (Bognár Péter)
  - IV.1. Alapvetés
    - IV.1.1. Az ismétlődés fogalma
    - IV.1.2. Verstan és poétika
    - IV.1.3. Verstan és előadásmód
  - IV.2. Magyar vers, magyar verstan
    - IV.2.1. Nemzeti versidom
    - IV.2.2. Versidomvita
  - IV.3. Általános metrika
    - IV.3.1. A Jakobson–Lotz-axiomatika
    - IV.3.2. Metrikai összetevők + metrikai szabályok
    - IV.3.3. Nyelvi összetevők + metrikai szabályok
      - IV.3.3.1. Összetevők
        - IV.3.3.1.1. A megfelelések fajtái
        - IV.3.3.1.2. A numerikus szabályozottság tárgya
      - IV.3.3.2. Szabályrendszer
        - IV.3.3.2.1. A numerikus szabályozottság elve: szám
        - IV.3.3.2.2. A numerikus szabályozottság elve: tartalom
        - IV.3.3.2.3. A numerikus szabályozottság elve: szám és tartalom
  - IV.4. Példatár a metrikai elemzésekhez
    - Átkozott legyen az éj
    - Angyaloknak nagyságos asszonya (RPHA 99)
    - Mikor Szennakerib az Jeruzsálemet (RPHA 940)
    - Elmelkedesek az örökke-valoságrol (RMKT 17, 9. 77/s)
  - IV. 5. Ellenőrző feladatok és kérdések a Verstan című fejezethez:

« Előző | Következő »

# II.3.4. A digitális szöveg

Mediális technikáink tehát meghatározzák mind magát az észlelést (egy szöveg szövegként történő azonosítását), mind pedig a vele végzett (tudományos) gyakorlatainkat, azaz a számítógéphasználat korántsem eszközprobléma, valójában gyökeresen átalakítja, mit értünk a szöveg alatt. Az információs társadalom a modernitás uralkodó médiumának, a könyv kulturális pozícióinak megroppantásával jelentős kihívást idézett a humán tudományok felé. A hagyomány szelekciójának a mediális váltással együtt járó problémájából[1] önmagában persze még nem feltétlenül következik a szövegekhez fűződő viszonyunk felülvizsgálata – amint erre Illichnek a skolasztikus írásbeliségről adott leírása figyelmeztet.

Az a mód ugyanakkor, ahogyan a számítógépen a szöveget rögzítjük, befolyásolja használatát. Egy általunk, kulturális tapasztalataink révén szövegként azonosított jelsort a számítógépen rögzíthetünk pixelekből vagy vektorokból álló képként. Lehet oldalelrendezésként felfogni, ami a legközelebb áll a nyomtatás logikájához, amennyiben egy adott oldaltükörben gondolkodva a szöveget különböző szempontok szerint elrendezett szövegdobozokba helyezzük: ilyenek a pdf-fájlok. De lehet a szöveget puszta karakterfolyamként is rögzíteni: betűkből, írásjelekből és sortörésekből álló egyszerű text-fájlokként, vagy ezek formázási utasításokkal (pl. félkövér szedéssel) kiegészített változataként is.

DeRose és szerzőtársai 1990-ben publikált tanulmánya, a What is Text, Really?[2] amellett érvel, hogy ezekkel a megoldásokkal a számítógép valódi lehetőségeit nem tudjuk kihasználni. Az általuk javasolt OHCO-modell az elmúlt negyedszázad során meghatározóvá lett. Az OHCO-modell szerint a szövegek tartalmi objektumok rendezett hierarchiájaként (ordered hierarchy of content objects) léteznek. Egyszerűbben, egy példa segítségével: egy könyv tipikusan részekből áll, a részek fejezetekből, a fejezetek szakaszokból stb. Szerkezete hierarchikus, mert a szakaszok beágyazódnak a fejezetekbe, a fejezetek a részekbe, és azért rendezett, mert a második rész csak akkor kezdődhet, ha az elsőnek vége és így tovább. Ahhoz, hogy a számítógépes feldolgozás számára is azonosítható módon jelöljük a szöveg elemeit, jelölőnyelvet kell alkalmazni. A leíró jelölőnyelvek az adott karaktersorhoz rendelik hozzá az általunk meghatározott címkét.

Vannak olyan jelölőnyelvek, amelyek előre rögzített elemkészlettel dolgoznak, ilyen a weboldalakon használt html, a Hypertext Markup Language. Egy véges elemkészlet azonban nem alkalmas szövegek kritikai célú leírására, illetve semmilyen egyedi szövegkódolási probléma kezelésére, ezért fejlesztették ki az xml-t (eXtensible Markup Language). Az xml nyelv nem valamilyen elemkészletet ír le, hanem azokat a szabályokat rögzíti, amelyek az érvényes és jól formázott jelölőnyelv megalkotásához szükségesek.[3]

A jövő század regénye idézett részletének első két bekezdésének szerkezeti jelölése a következőképpen néz ki a digitális bölcsészettudományokban kvázi sztenderdként elfogadott TEI-XML kódolásban:

<p>Ez az Astrapé aztán egy hírlap.</p>
<p>Négyszer jelen meg napjában. Benne van minden nevezetes eseménye a bel– és külföldnek, a legújabb táviratok és a fővárosi sensationshírek, a gyűlések nevezetesebb beszédei, és mindez – egy nyolcadrét<note place="bottom" type="gloss" resp="#LG"><term xml:lang="hu">nyolcadrét</term> – a kiinduló ívből háromszori hajtással kialakított oldalméret</note> lapon.</p>

Magyarázatok

- <p>, </p> – bekezdés elem eleje, vége
- <note>, </note> – jegyzet elem eleje, vége
- <term>, </term> – terminus, szakkifejezés elem eleje, vége
- @place, @type, @resp – valamely (a példában a jegyzet) elem hely, típus, felelőse/létrehozója típusú tulajdonsága

[1]Horváth Iván: A hálózati kultúra fenomenológiája. Egy általános textológia vázlata. Budapest. 2001.

[2]Steven J. DeRose, David Durand, Elli Mylonas, Allen Renear: What is Text, Really? Journal of Computing in Higher Education. 1.2 (1990) 3–26.

[3]Bíró Szabolcs: Szövegfeldolgozás XML-alapokon. Budapest: Neumann. 2005.

## Feladat

1. A fenti példa alapján fogalmazza meg, milyen szabály szerint kell a tulajdonságok értékeit (bottom, gloss, #LG) a tulajdonsághoz rendelni!
2. Mészáros Ignác levelezőkönyvének korábban idézett részlete alapján egy levélnek milyen részei vannak?

A TEI-XML segítségével nemcsak a látható szerkezeti struktúrákat jelölhetjük (fejezet, címsor, bekezdés), hanem a szöveghez fűződő elemzéseket és értelmezéseket is. A TEI-irányelv az elmúlt negyedszázadban egyre inkább a metaszövegtípusok és a szövegaspektusok részletezése felé fordult, tehát az értelmezés és a funkcionális szempontok érvényesítését javasolja.[1] További fontos tulajdonsága az így rögzített szövegnek, hogy a szöveggel kapcsolatos információk tárolása és a megjelenítés nincs összefüggésben. Azaz a jelölt szöveg további sorsa közömbös a jelölés szempontjából: maradhat xml-fájl, amit egy böngészőben bárki megnézhet és láthatja a leíró elemeket; el lehet tárolni egy adatbázisban, lehet belőle weboldalt generálni vagy akár nyomdakész anyagot is előállítani.

[1]Fotis Jannidis: TEI in a crystal ball. Literary and Linguistinc Computing. (24.3) 2009. 253–265.

« Előző | Következő »